ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2342/22  Номер провадження 22-ц/814/2780/23	Головуючий у 1-й інстанції  Стрюк Л.І.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Абрамова П.С., Панченка О.О., 
при секретарі Філоненко О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,
                                                В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви
У червні 2022 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_4 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 08 травня 2012 року. ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Банком на підставі договору про надання батьківських послуг відкрито картковий рахунок на ім`я позичальника із кредитним лімітом, який було збільшено до 15000,00 грн. Для користування картковим рахунком ОСОБА_4 отримав кредитну картку. Щодо встановлення і зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг на підставі яких позичальник при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак останній належним чином покладені на нього обов`язки щодо надання коштів на погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями не виконував.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації місця проживання зазначено: АДРЕСА_1 .
Позивачем 19 серпня 2020 року була направлена претензія кредитора до Полтавської районної державної нотаріальної контори та 21 вересня 2020 року було отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».
05 травня 2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.
Оскільки станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 08 травня 2012 року становить 13199,80 грн (заборгованість за тілом кредиту), то АТ КБ «ПриватБанк» прохало суд стягнути її з відповідачів на свою користь, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Короткий зміст рішення місцевого суду
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця відмовлено.
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів одержання відповідачами у спадщину майна, вартість якого є достатньою для задоволення вимог банку, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
З рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року не погодилося АТ КБ «ПриватБанк» та оскаржило його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі позивач прохав суд скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.
Узагальнені позиції учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, місцевим судом при ухваленні оскаржуваного судового рішення було допущено порушення норм матеріального та процесуального права і неповно, невсебічно, необ`єктивно досліджено всі обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
З посиланням на практику Верховного Суду зазначено, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. 
Щодо відзиву на апеляційну скаргу 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Сторони справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 на підставі анкети-заяви від 08 травня 2012 року видана кредитна картка НОМЕР_1 , терміном дії 12/16, старт карткового рахунку 15 травня 2013 року з встановленим кредитним лімітом в сумі 300,00 грн. Кредитний ліміт по картці збільшувався та 12 травня 2017 року становив 15000,00 грн (а.с.19-20, 49).
Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.58).
Згідно з розрахунком, заборгованість за кредитним договором №б/н від 08 травня 2012 року укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 станом на дату смерті становить 13199,80 грн (а.с.10-14).
Позивачем на адресу Полтавської районної державної нотаріальної контори 17 липня 2020 року направлена претензія кредитора по кредитному договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 , в порядку статті 1281 ЦК України з метою включення кредиторської вимоги до спадкової маси після смерті останнього, шляхом виконання запису в книзі обліку спадкових справ (а.с.60).
Встановлено, що спадкова справа №354/2020 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заведена за претензією АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.118-122).
Позивач 23 квітня 2021 року звернувся до відповідачів з претензіями про сплату заборгованості за кредитним договором у розмірі 13199,80 грн (а.с.62-63, 65).
Згідно з повідомленням Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 29 вересня 2022 року №585/02-41 ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 , по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті разом з померлим були зареєстровані: дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 (а.с.117).
Місце реєстрації відповідачів за адресою: АДРЕСА_2 , також підтверджується відомостями, вказаними у їх паспортах (а.с. 51-57).
Позиція суду апеляційної інстанції
Щодо доведення обсягу спадкового майна
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 ЦК України).
Тлумачення статті 1281 ЦК України свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.
Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (стаття 1282 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21) зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (провадження № 61-25487св18) вказано, що: «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 60 ЦПК України 2004 року на час розгляду справи, та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача».
Враховуючи норми та принципи цивільного процесуального законодавства України, а також сталу практику Верховного Суду, колегія суддів погоджується із доводами позивача, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку з підстав ненадання доказів одержання спадкоємцями у спадщину майна, вартість якого є достатньою для задоволення вимог кредитора, дійшов до хибного висновку, не врахувавши, зокрема, принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві.
Щодо моменту прийняття спадщини
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частинами п`ятою - сьомою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи вищевказану судову практику Верховного Суду, вбачається, що саме на позивача покладається обов`язок доведення наявності спадкоємців боржника, які в свою чергу є належними відповідачами при розгляді справи про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця.
За загальним правилом, нормами ЦК України передбачено декілька порядків прийняття спадщини у залежності від місця проживання спадкоємця: спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України); спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Надавши тлумачення частині третій статті 1268 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) зазначив, що вона вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Крім того, положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. 
Полтавським апеляційним судом встановлено, що на обґрунтування заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів на підтвердження того, що відповідачі є спадкоємцями померлого позичальника (за законом чи за заповітом), прийняли спадщину після його смерті.
Аргументи заявника про те, що факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підтверджується копіями паспортів, де їх місце реєстрації є ідентичними, є безпідставними, оскільки місце реєстрації фізичної особи не завжди може співпадати з місцем проживання або перебування такої особи, що відповідає Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а відтак така обставина не може бути беззаперечним доказом факту спільного проживання спадкоємців разом із спадкодавцем.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в довідці органу місцевого самоврядування (а.с. 85-87, 117) міститься інформація виключно про місце реєстрації відповідачів, натомість відомості про їх проживання за вказаною адресою відсутні.
Також із заяви ОСОБА_2 до місцевого суду вбачається, що вказана ним адреса для листування є відмінною від місця реєстрації та проживання ОСОБА_4 (а.с. 123).
Згідно повідомлення Полтавської районної державної нотаріальної контори спадкова справа після померлого ОСОБА_4 була заведена по претензії АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 118-122).
Оскільки матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є спадкоємцями ОСОБА_4 (за законом чи заповітом), а також, що вони постійно проживали за місцем своєї реєстрації на час відкриття спадщини, то колегія суддів вважає, що пред`явлення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до таких осіб є необґрунтованим та передчасним, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року - зміні, з викладенням її мотивувальної частини в редакції даної постанови.
Оскільки місцевий суд дійшов до правильного по суті судового рішення, то рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року в резолютивній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог слід залишити без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанції змінює судове рішення в частині мотивів, не скасовуючи рішення суду, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні. 

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року – змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року в резолютивній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2023 року.
Головуючий                                                                        В.П. Пікуль 

Судді                                                                                П.С. Абрамов

                                                                               О.О. Панченко