ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року	Львів	Справа № 380/18989/22 пров. № А/857/4306/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Обрізка І.М., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року (ухвалене головуючою-суддею Чаплик І.Д. в порядку спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправнию відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                     в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Львівської митниці, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 06.01.2023 просила визнати протиправною відмову відповідача у наданні їй дозволу на внесення змін до митної декларації (далі - МД) №UA209180/2022/071394, оформленої 05.10.2022, викладеної у листі №7.4-2-15/10/22994 від 24.11.2022 та зобов`язати Львівську митницю повторно розглянути її заяву від 31.10.2022 про надання дозволу на внесення зміни до вищевказаної МД.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 позовні вимоги були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на момент митного оформлення декларантом було самостійно визначено код товару та надано усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявленого коду, поданого до митного оформлення, а тому митним органом правомірно здійснено оформлення МД №UA209180/2022/071394 від 05.10.2022. Зазначає, що згідно бази даних “Класифікаційні рішення” програми “Інспектор” легкові автомобілі марки “CHEVROLET VOLT” згідно УКТЗЕД відносяться до коду 8703609030. Вважає, що висновок автотоварознавчої експертизи №3948/3949 від 11.06.2021 аналогічного автомобіля першого покоління (2011-2015 років випуску) про те, що останній є електричним транспортним засобом, до митного оформлення не подавався. Крім того, висновок стосується аналогічних автомобілів з двигуном внутрішнього згоряння не з`єднаний з трансмісією та призначений для вироблення через генератор додаткової електричної енергії, необхідної для живлення тягового електричного двигуна та заряду акумуляторної батареї. Проте, до митного оформлення поданий легковий автомобіль, який був у використанні, марки “CHEVROLET”, модель “VOLT”, пошкоджений, після ДТП, - номер шасі : НОМЕР_1 . Згідно поданих документів даний транспортний засіб є з поршневим двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням та із зворотно-поступальним рухом поршня та електродвигуном в якості двигунів для пересування, які здатні заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електроенергії. Тобто даний автомобіль не може бути аналогічним. Також покликається на норми Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №450 від 21.05.2012 (далі - Положення №450), якими передбачено процедуру внесення змін та зазначає, що  у заяві про внесення змін позивач не надав додаткових документів, які обґрунтовують потребу внесення змін до МД, а тому відсутні підстави для внесення змін до МД типу ІМ40ДЕ №UA209180/2022/071394 від 05.10.2022. Також, не погоджується із сумою стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Позивачка не скористалася правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, 04.10.2022 представник позивачки ОСОБА_2 звернувся до Львівської митниці з МД №UA209180/2022/071394 щодо митного оформлення транспортного засобу марки “Chevrolet “Volt” 2015 року випуску, VIN № НОМЕР_2 : Легковий автомобіль, який був у використанні, “CHEVROLET”, модель “VOLT”, пошкоджений, після ДТП, - номер шасі : НОМЕР_1 , - тип двигуна : гібридний, бензин/електро, з електродвигуном, придатним для пересування та здатним заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електроенергії, - робочий об`єм циліндрів ДВС : 1398 см3. До декларації додано відповідний пакет товаросупровідних документів.
У зв`язку з тим, що у вказаній МД представник позивачки помилково вказав код товару згідно УКТ ЗЕД 8703609030, замість вірного 8703809090, було сплачено на 16681,07 грн більше митних платежів, а тому 31.10.2022 позивачка звернулася до митного органу із заявою про внесення змін до вказаної МД в частині зміни коду товару та суми митних платежів, які повинні були сплачені та які підлягають їй поверненню.
Листом Львівської митниці №7.4-2-15/10/22994 від 24.11.2022 позивачці було відмовлено у наданні дозволу на внесення змін до МД з підстав того, що вона не надала додаткових документів, які обґрунтовують потребу внесення таких змін.
Вважаючи відмову митного органу протиправною, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно відмовлено у наданні дозволу на внесення змін до МД.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Згідно ч.1 ст.248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Пунктом п`ятим частини третьої статті 52 МК України декларанту або уповноваженій ним особі, які заявляють митну вартість товару, надано право приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів.
Частиною першою статті 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
За змістом ч.1 ст.258 МК України, під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим.
Законодавцем встановлено, що платник податків може самостійно виправити помилки, які містяться у раніше поданій податковій (митній) декларації.
Частиною першою та другою статті 269 МК України визначено, що за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов`язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови. Внесення змін до митної декларації, прийнятої органом доходів і зборів, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення. Зміни повинні стосуватись лише товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначених у митній декларації.
Згідно ч.7 ст.269 МК України, порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 37 Положення №450 передбачено, що після завершення митного оформлення зміни до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа можуть вноситися шляхом :
- подання з метою продовження строку тимчасового ввезення товарів з частковим звільненням від оподаткування митними платежами, для сплати рівними частинами податку на додану вартість у разі надання розстрочення сплати податку на додану вартість під час ввезення на митну територію України устаткування та обладнання на підставах, визначених Податковим кодексом України, а також у випадках, визначених Митним кодексом України, декларантом або уповноваженою ним особою додаткової митної декларації та оформлення її митним органом;
-заповнення та оформлення митним органом аркуша коригування за формою згідно з Додатком 4.
Внесення змін до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа шляхом оформлення аркуша коригування здійснюється в порядку, що встановлюється Мінфіном. Після оформлення аркуша коригування його електронний примірник засвідчується електронним цифровим підписом посадової особи митного органу, вноситься до локальних баз даних митного органу і Єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів України посадовою особою митного органу, що його оформила, та передається спеціалізованим митним органом до відповідного органу державної податкової служби згідно з пунктом 32 цього Положення.
Оформлений митним органом аркуш коригування є невід`ємною частиною відповідної митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа.
Аркуш коригування заповнюється та оформлюється митним органом у разі:
необхідності виправлення відомостей, пов`язаних з доплатоюабо поверненням митних платежів, у тому числі у зв`язку із скасуванням рішення митного органу;
необхідності виправлення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи відомостей, пов`язаних з коригуванням ціни товару, що вивозиться за межі митної території України, для цілей податкового контролю за трансфертним ціноутворенням, якщо
таке коригування не призведе до зменшення суми податків, що підлягає сплаті до бюджету;
необхідності виправлення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи помилково зазначених в оформленій митній декларації на бланку єдиного адміністративного документа відомостей про товари, не пов`язаних з перерахуванням сум митних платежів за такою митною декларацією;
необхідності відображення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи відомостей про товари, що стали відомі після закінчення митного оформлення товарів, не пов`язаних з перерахуванням сум митних платежів за митною декларацією на бланку єдиного адміністративного документа.
Тобто, аркуш коригування заповнюється та оформлюється, зокрема, при необхідності виправлення відомостей, пов`язаних з доплатою або поверненням митних платежів, у тому числі у зв`язку із скасуванням рішення митного органу.
Згідно п.34 Положення №450, не дозволяється : внесення змін до граф 1 (перший і другий підрозділи), 14, 37 (перший підрозділ) і 54 митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа; внесення змін або відкликання митної декларації у разі виявлення порушень митних правил щодо задекларованих у цій митній декларації товарів; внесення змін до митної декларації, якщо з поданих документів не випливає, що відомості, зазначені у цій митній декларації, необхідно змінювати; внесення змін або відкликання митної декларації після надання декларанту або уповноваженій ним особі митним органом, якому подана така митна декларація, інформації про призначення митним органом митного огляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення або перевірки документів на товари (крім випадків, коли після проведення зазначених митних формальностей порушень митних правил не виявлено); внесення змін до митної декларації або її відкликання у разі відсутності документів, що підтверджують необхідність внесення таких змін або її відкликання; внесення змін до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа з метою подання відомостей у випадках, коли Митним кодексом України передбачена необхідність подання з цією метою додаткової декларації.
Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду по справі №809/984/18 було висловлено правову позицію у справі з тотожними правовідносинами, відповідно до якої, до моменту завершення митного оформлення товарів, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення декларант має право вносити зміни до митної декларації, а відмова митного органу у їх внесенні з тих підстав, що не стосується перерахунку митних платежів є протиправною. Вирішення питання перерахунку митних платежів є наслідком наявності або відсутності підстав для внесення таких змін. Відтак, при отриманні звернення декларанта або уповноваженої ним особи про внесення змін до митної декларації, митний орган може відмовити у внесенні таких змін лише у разі відсутності законних підстав для їх внесення. Приписи п.37 Положення №450 не суперечать нормам ст.269 МК України, а визначають лише порядок внесення таких змін, в тому числіу разі необхідності повернення декларанту митних платежів.
Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 по справі №813/8046/14 дійшов аналогічного висновку.
Таким чином, відмовляючи позивачці у наданні дозволу на внесення змін до МД №UA209180/2022/071394, викладеної у листі №7.4-2-15/10/22994 від 24.11.2022, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законами України, оскаржувані дії вчинені без дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обгрунтованості даного позову.
Колегія суддів також погоджується з розрахунком суми витрат на професійну правничу допомогу та визначену в них вартість послуг в розмірі 3000 грн та погоджується з судом першої інстанції про те, що визначена адвокатом сума таких витрат є співмірною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг з урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                               п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року по справі №380/18989/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	С. М. Шевчук