ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року	Львів	Справа № 260/5556/22 пров. № А/857/5341/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року (прийняте у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження у місті Ужгороді суддею Маєцькою Н. Д.) у справі № 260/5556/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема мотопіхотна Маріупольська бригада), ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

                                                    В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:
-           визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (даті також - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач) щодо його призову на військову службу під час мобілізації; 
-           зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 (56-тої окремої мотопіхотної Маріупольської бригади) прийняти рішення про звільнення його з військової служби особового складу Збройних сил України військової частини НОМЕР_1 .
Позов обґрунтовував тим, що він протиправно призваний на військову службу під час загальної мобілізації з огляду на те, що йому не було проведено медичного обстеження стану його здоров`я, оскільки він жодних медичних оглядів згідно направлень ІНФОРМАЦІЯ_1 не проходив та йому лише формально поставили три печатки від різних лікарів та все це було зроблено незаконно однією службовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 навіть без належної освіти.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 і подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, неправильно дослідив докази та неправильно встановив обставини справи, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції приймаючи спірне рішення, керувався Директивою Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022, якої взагалі не має в доступі загального користування, а також не вказано на який саме пункт цієї директиви посилається суддя в своєму рішенні, а отже неможливо встановити правильність такого ствердження: «під час проведення загальної мобілізації ступінь придатності до військової служби громадян, які призначені (призначаються) на доукомплектування військових частин, Сил територіальної оборони Збройних Сил України здійснюється в обсязі тілесного огляду шляхом опитування скарг та заяв. У разі зазначення скарг громадянин направляється до відповідного медичного спеціаліста для визначення ступеня придатності до військової служби».
Зазначає. що відповідно до пункту 10 статті 14 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ за результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності комісія з питань приписки може прийняти одне з рішень про придатність чи непридатність до військової служби.
Вважає, що маючи хронічні захворювання, які весь час прогресують, він повинен був пройти медичний огляд ВЛК з метою визначення його придатності до військової служби саме під час його мобілізації. Той факт, що його призвали по мобілізації без наявності рішення ВЛК про його придатність за станом здоров`я через дуже стислий строк мобілізаційного плану, жодним чином не може виправдовувати помилок відповідачів як суб`єктів владних повноважень при прийнятті таких рішень.
Також вказує на те, що суд проігнорував той факт, що позивач не подавав надану відповідачем 2 заяву про відмову від медичного огляду та не підписував її. Суддя не надала правову оцінку та не витребувала оригінал цієї заяви у відповідача 2, що також на його думку вказує на «формальне» відношення до розгляду цієї справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що скарга є безпідставною, тому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Вказує на те, що позивач подав заяву про відмову від медичного огляду, вважаючи себе здоровим для проходження служби, скарг на стан здоров`я не заявляв. Був оглянутий лікарями відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджене наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 та Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022, копію якої додає до відзиву та зазначає, що така є у вільному доступі. Зазначає, що під час медичного огляду лікарями скарг та заяв не подавав. 
З огляду на зазначене, 12.03.2022 позивач призваний для проходження військової служби під час мобілізації. 
Тому вважає, що дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації були правомірними та законними.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконання Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 11 березня 2022 року громадянина ОСОБА_1 взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.03.2022 № 73 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» призвано з 12.03.2022 та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команд №№ НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 )... солдата ОСОБА_1 .
Відповідно до наказу командира Військової частини (по стройовій частині) від 07.04.2022 № 197 ОСОБА_1 прибув із Військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , для подальшого проходження служби. З 07 квітня 2022 року ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Вважаючи протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції покликався на те, що відповідно до Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 під час проведення загальної мобілізації ступінь придатності до військової служби громадян, які призначені (призначаються) на доукомплектування військових частин, Сил територіальної оборони Збройних Сил України здійснюється в обсязі тілесного огляду шляхом опитування скарг та заяв. У разі зазначення скарг громадянин направляється до відповідного медичного спеціаліста для визначення ступеня придатності до військової служби.
Відтак, в умовах правового режиму воєнного стану, на початку військової агресії, Територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки проводився спрощений порядок призову громадян по мобілізації до військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Ступінь придатності до військової служби громадян, які призначені (призначаються) на доукомплектування військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України, здійснювався в обсязі тілесного огляду шляхом опитування скарг та заяв.
Отже, у разі наявності скарг на стан здоров`я позивач мав право подати скаргу, та за її наявності підлягав направленню до відповідного медичного спеціаліста для визначення ступеня придатності до військової служби.
Проте, позивач не надав доказів звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 про направлення для проходження медичного огляду.
Тому, у відповідача 2 були відсутні будь-які дані щодо того, що станом на час оголошення мобілізації та призову у воєнний час позивач був непридатний до військової служби, оскільки скарги чи заяви з приводу стану здоров`я від позивача не надходили.
Стосовно тверджень позивача про те, що він не подавав надану відповідачем 2 заяву про відмову від медичного огляду та не підписував її, суд зазначає, що такі твердження не спростовують факту відсутності будь-яких доказів повідомлення та/або звернення позивача із скаргами чи заявами з приводу стану свого здоров`я.
Зважаючи на ті обставини, що при мобілізації на військову службу з 24.02.2022 медичний огляд позивача здійснювався в обсязі тілесного огляду шляхом опитування скарг та заяв, і позивачем не доведено, що він звертався зі скаргами на стан здоров`я до ІНФОРМАЦІЯ_1, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації є безпідставними і задоволенню не підлягають.
Оскільки суд дійшов висновку про правомірність призову позивача та відсутність підстав для звільнення його з військової служби, відповідно суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про прийняття рішення про звільнення задоволенню не підлягає.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною другою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. 
Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
За нормами частини третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною тринадцятою статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.

Відповідно до частини десятої статті 14 Закону № 2232-ХІІ за результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності комісія з питань приписки може прийняти одне з таких рішень: 
-придатний для військової служби та попередньо призначений до служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні; 
-тимчасово непридатний до військової служби, потребує лікування; 
-підлягає направленню на додаткове медичне обстеження та проведення повторного медичного огляду (із зазначенням дати проведення); 
-непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних; 
-непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягає виключенню з військового обліку; 
-підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі, обмеження волі, арешту, виправних робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості, у тому числі із звільненням від відбування покарання; 
-підлягає виключенню з військового обліку як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що цей Закон визначає загальні засади прийняття та проходження в Україні військової служби.

Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З матеріалів справи видно, що позивач призваний на військову службу під час мобілізації, тому, з урахуванням прийняття Президентом України Указів «Про загальну мобілізацію» та введення в Україні воєнного стану, правовідносини які є предметом розгляду у даній справі регулюються положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-ХІІ), яким врегульовано загальні засади проходження військової службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Статтею 1 Закону № 3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно частини четвертої статті 3 Закону № 3543-ХІІ зміст мобілізації становить, зокрема, переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.
Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно до пункту 1.1 розділу ІІ Положення медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час. Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності: до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); військовослужбовців до військової служби; військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю; військовослужбовців до служби в високомобільних десантних військах, плаваючому складі, морській піхоті; кандидатів на навчання у ВВНЗ, учнів військових ліцеїв; кандидатів до військової служби за контрактом; кандидатів до участі у міжнародних миротворчих операціях (далі - ММО) та у складі миротворчого персоналу; військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, працівників Збройних Сил України для роботи з ДІВ, КРП, джерелами ЕМП, ЛВ та мікроорганізмами I - II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; військовослужбовців та працівників Збройних Сил України до служби (роботи) у спеціальних спорудах, працівників допоміжного флоту ВМС Збройних Сил України; а також з метою визначення: можливості проходження військової служби військовослужбовцями та проживання членів їх сімей за кордоном; необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні або в навчанні (вихованні) у спеціалізованих навчальних закладах членів сімей військовослужбовців, транспортабельності їх за станом здоров`я. 
Згідно з пунктом 1.5 розділу ІІ Положення у воєнний час військовослужбовці, військовозобов`язані, працівники Збройних Сил України, крім ВЛК, зазначених у пункті 1.4 розділу II Положення, проходять медичний огляд також у ВЛК евакуаційних пунктів, госпітальних баз.

Разом з тим, з наданої відповідачем копії Директиви від 24.02.2023 видно, що відповідно до розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України № 300/1/С/744 від 24.02.2022, в умовах правового режиму воєнного стану Територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки доведено завдання щодо спрощеного порядку призову громадян по мобілізації до військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Ступінь придатності до військової служби громадян, які призначені (призначаються) на доукомплектування військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України, здійснюється в обсязі тілесного огляду шляхом опитування скарг та заяв.

Отже, у разі наявності скарг на стан здоров`я позивач мав право подати скаргу, та за її наявності підлягав направленню до відповідного медичного спеціаліста для визначення ступеня придатності до військової служби.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано і в матеріалах справи відсутні докази зазначення ним скарг при проходженні спрощеного медичного огляду, а також не підтверджено будь-якого звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 про направлення для проходження медичного огляду.

При цьому відповідач надав копію заяви позивача про відмову від медичного огляду, з якої видно, що позивач вважає себе здоровим для проходження служби, скарг на стан здоров`я не заявляв.

Разом з тим, позивач зазначає, що не подавав надану ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про відмову від медичного огляду, не підписував її, не писав своє прізвище ім`я по батькові на неї та бачив її вперше, тобто вважає цю заяву підробленою.
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в справі відсутні докази на підтвердження звернення позивача до правоохоронного органу з приводу вчинення щодо нього злочину, передбаченого статтею 358 Кримінального кодексу України (підробка документів) і позивач про таку обставину не заявляє.

Щодо допустимості цього доказу колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 72, частини першої статті 73, частини першої статті 74, частини першої статті 75, частин першої та другої статті 76 та частин першої та другої статті 77 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Невід`ємною умовою встановлення істини у справі є внутрішнє переконання судді, засноване на дослідженні доказів: безпосередньому - шляхом особистого дослідження доказів; всебічному - через оцінку всіх належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів у справі; повному - через оцінку потрібного та достатнього кількісного виміру доказів із метою формулювання однозначної позиції про обставини, які підлягають встановленню при розгляді та вирішенні адміністративної справи; об`єктивному - шляхом неупередженої, безсторонньої оцінки доказів у справі.
Оцінка доказів за внутрішнім переконанням полягає у тому, що їх достовірність та доказову силу встановлює безпосередньо суд, який розглядає справу.

Враховуючи, що позивач не надав належних та допустимих доказів підробки його заяви щодо відмови у проходженні медичного огляду, колегія суддів вважає, що відсутні докази вчинення відповідачем підробки такої заяви, а тому підстави для її неврахування відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що всупереч зазначеним приписам, позивач не надав до суду достатніх та належних доказів, які б підтверджували його доводи та спростовували доводи відповідача та встановлені обставини і в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні і у своїй сукупності докази щодо протиправності дій ІНФОРМАЦІЯ_1 під час призову ОСОБА_1 по мобілізації та під час проходження ним медичного огляду.

З огляду на що суд вважає заявлені позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо протиправності дій при призові на військову службу по мобілізації необґрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 

Що зумовлює відсутність підстав для звільнення його з військової служби, відповідно позовна вимога про прийняття рішення про звільнення задоволенню також не підлягає.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                     П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року у справі № 260/5556/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин