П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 р. Категорія 111020300	м. Одеса	Справа № 420/22707/21	
Перша інстанція: суддя Свида Л.І.,
час і місце ухвалення: письмове провадження, 
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І., 

при секретарі	Вишневській А.В.	

за участю сторін:	 	
відповідач	ОСОБА_1 (паспорт)	

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року по справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості, мотивуючи його тим, що відповідно до розрахунку податкового боргу, довідки про податкову заборгованість та інтегрованої картки платника (ІКП) податкова заборгованість ОСОБА_1 перед бюджетом становить в загальному 62547,77 грн., з яких 61766,81 грн. по податку на нерухоме майно та 780, 96 грн. по земельному податку з фізичних осіб.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи - платника податків фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму заборгованості з податку на нерухоме майно у розмірі 61766,81 грн. на бюджетний рахунок UА958999980314080512000015608, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, отримувач коштів ГУК в Од. обл./отг с.Куял./18010300, з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 780,96 грн. на бюджетний рахунок UА218999980334109813000015608, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, отримувач коштів ГУК в Од. обл./ отг с.Куял./18010700.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині стягнення з фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 суми заборгованості з податку на нерухоме майно у розмірі 56079,61 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що податкова вимога відповідачу надсилалась 13.11.2018р., а тому позивач вважає, що позивачем пропущено встановлений ст. 122 КАС України строк звернення до суду з позовом. Також, апелянт вказує, що 28.05.2019 року у нього було припинено право власності на об`єкт оподаткування площею 1168,8 кв.м, а саме на нерухоме майно - теплицю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку як платник податків в  ГУ ДПС в Одеській області.
Відповідно до розрахунку податкового боргу, довідки про податкову заборгованість та інтегрованої картки платника (ІКП) податкова заборгованість ОСОБА_1 перед бюджетом становить в загальному 62547,77 грн., з яких 61766,81 грн. по податку на нерухоме майно та 780,96 грн. по земельному податку з фізичних осіб.
Заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у сумі 61766,81 грн. виникла в результаті винесення податкових повідомлень-рішень № 0197226-1315-1519 від 24.04.2018 року на суму 1947,20 грн. (основний платіж), № 0197227-1315-1519 від 24.04.2018 року на суму 3700,80 грн. (основний платіж), № 0197228-1315-1519 від 24.04.2018 року на суму 18700,80 грн. (основний платіж), № 0032547-5507-1519 від 13.03.2019 року на суму 453,09 грн. (основний платіж), № 0032548-5507-1519 від 13.03.2019 року на суму 4351,44 грн. (основний платіж), № 0032549-5507-1519 від 13.03.2019 року на суму 861,13 грн. (основний платіж), № 0012035-5506-1519 від 04.03.2020 року на суму 2539,27 грн. (основний платіж), № 0012036-5506-1519 від 04.03.2020 року на суму 24387,01 грн. (основний платіж), № 0012037-5506-1519 від 04.03.2020 року на суму 4826,07 грн. (основний платіж).
Заборгованість по  земельному податку з фізичних осіб у сумі 780,96 грн. виникла в результаті винесення податкових повідомлень-рішень № 3037555-5506-1504 від 28.04.2020 року на суму 176,79 грн. (основний платіж), № 4228974-2407-1504 від 29.04.2021 року на суму 635,63 грн. (основний платіж), з урахуванням переплати у розмірі 31,46 грн.
Враховуючи те, що податковий обов`язок щодо сплати сум грошових зобов`язань у встановлені законодавством строки відповідачем не виконано, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки податкові повідомлення-рішення відповідачем не оскаржені, податковий борг за цими податковими повідомленнями-рішеннями є узгодженим, податкова вимога не оскаржена, заборгованість є узгодженою але не сплаченою в добровільному порядку, тому сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку.
Оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині висновків щодо стягнення земельного податку, тому, на підставі ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто в частині стягнення заборгованості з податку на нерухоме майно у розмірі 56079,61 грн.
Відповідно до  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  ст.67 Конституції України  кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються  Податковим кодексом України (надалі-ПК України).
Пунктом  15.1  ст.15 ПК України  визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Підпунктом  16.1.4  п.16.1  ст.16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п.36.1  ст.36 ПК України  передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з п.38.1  ст.38 ПК України  виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з п. п.  54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України  контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у сумі 61766,81 грн. виникла в результаті винесення податкових повідомлень-рішень № 0197226-1315-1519 від 24.04.2018 року на суму 1947,20 грн. (основний платіж), № 0197227-1315-1519 від 24.04.2018 року на суму 3700,80 грн. (основний платіж), № 0197228-1315-1519 від 24.04.2018 року на суму 18700,80 грн. (основний платіж), № 0032547-5507-1519 від 13.03.2019 року на суму 453,09 грн. (основний платіж), № 0032548-5507-1519 від 13.03.2019 року на суму 4351,44 грн. (основний платіж), № 0032549-5507-1519 від 13.03.2019 року на суму 861,13 грн. (основний платіж), № 0012035-5506-1519 від 04.03.2020 року на суму 2539,27 грн. (основний платіж), № 0012036-5506-1519 від 04.03.2020 року на суму 24387,01 грн. (основний платіж), № 0012037-5506-1519 від 04.03.2020 року на суму 4826,07 грн. (основний платіж).
З матеріалів справи вбачається, що вказані податкові повідомлення-рішення надсилалися Головним управлінням ДПС в Одеській області на адресу ОСОБА_1 та були ним отримані, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Відповідно до п. п.  266.1.1  п.  266.1  та п. п.  266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України  платниками податку  на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з п. п. 266.3.1-266.3.2 п.  266.3 ст. 266 Податкового кодексу України  базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до п. п.  266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України  базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Згідно пп.  266.2.1  п. 266.2  ст.  266 ПК України  об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з п. п.  266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України  податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному  статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Відповідно до п. п.  14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України  об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
ОСОБА_1 є власником нерухомого майна - нежитлової будівлі з 29.10.2008 року площею 1168,8 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , нерухомого майна - комплексу з 18.12.2007 року площею 121,7 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,  нерухомого майна - комплексу з 18.12.2007 року площею 231,3 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Згідно з розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017-2019 роки саме на вказані об`єкти нежитлової нерухомості було нараховано податок відповідно до вимог  Податкового кодексу України.
Згідно з п.  102.1 ст. 102 Податкового кодексу України  контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до  статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом  133.4 статті 133  цього  Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Відповідно до п.  14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України  податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з п.  59.1 ст. 59 Податкового кодексу України  у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
У зв`язку з несплатою податкових зобов`язань у визначений строк Головне управління ДПС в Одеській області склало та направило на адресу ОСОБА_1 податкову вимогу форми «Ф» № 5660-55 від 13.11.2018 року на суму 24524,05 грн., яка була ним отримана, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до п.  59.5 ст. 59 Податкового кодексу України  у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Станом на час розгляду справи у суду відсутні відомості про сплату відповідачем податкового боргу.
Згідно з п. п.  20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України  контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до п.  87.11 ст. 87 Податкового кодексу України  орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки податкові повідомлення-рішення відповідачем не оскаржені, податковий борг за цими податковими повідомленнями-рішеннями є узгодженим, податкова вимога не оскаржена, заборгованість є узгодженою але не сплаченою в добровільному порядку, тому сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку.
Щодо доводів апелянта про застосування строку позовної давності, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до ч.1, 2  ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.3  ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до п.  102.4 ст. 102 ПК України  у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту  59.1 статті 59  цього  Кодексу.
Разом з цим,  Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13.05.2020 № 591-IX  внесені зміни, зокрема, до  Податкового кодексу України  щодо термінів зупинення перебігу строків давності, визначених  статтею 102 Податкового кодексу України, пунктом 52-2 якого встановлено: «На період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених  статтею 102 цього Кодексу».
Вказані положення неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому підлягають застосуванню.
Відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 р. № 1236  (зі змінами) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин.
Отже, оскільки 18.03.2020 перебіг строку звернення до суду з позовними вимогами про стягнення податкового боргу відповідно до вищенаведених податкових повідомлень-рішень зупинився, а тому не можна вважати, що позивачем заявлено позов поза межами строку давності, визначеного  ст. 102 Податкового кодексу України.
Що стосується доводів апелянта, що 28.05.2019 року у нього було припинено право власності на об`єкт оподаткування площею 1168,8 кв. м, а саме на нерухоме майно - теплицю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.
Згідно рішення Виконавчого комітету Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 28.05.2019 року № 169 було затверджено наданий комісією акт про визначення технічного стану нежитлової будівлі «Теплиця» № 67-к по АДРЕСА_1 , визнано нежитловий будинок АДРЕСА_1 таким, що знаходиться в незадовільному технічному стані, не відповідає санітарно-технічним нормам та непридатним для експлуатації, вирішено списати та виключити із обліку нежитлову будівлю яка розташована в АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.10.2008 р. НОМЕР_2 та записів погосподарських книг сільської ради загальною площею 1168,8 кв. м, виключити із обліку державного реєстру речових прав на нерухоме майно поштову адресу АДРЕСА_1 та внести відповідні зміни в погосподарську книгу с. Липецьке.
Разом з цим, база оподаткування об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на 10.01.2022 року наявні відомості про об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю площею 1168,8 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку з 29.10.2008 року зареєстроване на відповідача, будь-які інші відомості щодо цього об`єкта нерухомого майна відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1  ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з ч.5  ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав.
Отжео, у суду відсутні підстави вважати, що вказане нерухоме майно площею 1168,8 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не було об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2017-2019 роки.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань. Оцінка податкового правопорушення має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 року по справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 року по справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 року по справі №804/8630/16.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність контролюючим органом підстав виникнення податкової заборгованості, наявність боргу у визначеному ним розмірі, а також дотримання встановленої законодавством процедури, що передує стягненню податкового боргу в судовому порядку, що дає суду підстави для задоволення позову у повному обсязі.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року по справі № 420/22707/21, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст Постанови складено – 19 липня 2023 року.

          Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
          Судді	  	С.Д. Домусчі    О.І. Шляхтицький