ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6719/23 Справа № 190/1598/22 	  	   Суддя у 1-й інстанції -  Кудрявцева Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року                                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
                        головуючого – судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 
                       при секретарі — Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Жовтоводської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай), - 

в с т а н о в и л а:

       У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи його тим, що з жовтня 1992 року він почав працювати у колгоспі «Лозуватський» на посаді тракториста та 02 лютого 1993 року рішенням загальних зборів його було прийнято в члени колгоспу. 02 лютого 1993 року протоколом №1 колгосп «Лозуватський» було перейменовано в КСП «Лозуватка», а 29 березня 2000 року перейменований в ПП «Лозуватка» П`ятихатського району Дніпропетровської області. 
       Зазначав, що 18 травня 1995 року КСП «Лозуватка» отримало державний акт на право колективної власності на землю серії І-ДП №000040, розмір паю в КСП становив 7,63 га. Оскільки на час видачі державного акту на право колективної власності на землю він являвся членом КСП та працював в ньому, то він був включений до списку осіб-членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). 
       Вказував, що 01 лютого 2000 року його було звільнено та виключено із складу КСП. Земельна частка (пай) йому не була виділена та не був виготовлений на його ім`я і не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай).
       Посилаючись на те, що на початку 2022 року йому стало відомо, що він був внесений до списку осіб – членів КСП, який додавався до акту під номером 197, та з моменту видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «Лозуватка», набув права на земельну частку (пай), яке на даний час не оформлене правовстановлюючими документами, а тому просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 7.63 у.к.га із земель запасу, що перебували у колективній власності колишнього КСП «Лозуватка» П`ятихатського району Дніпропетровської області, розташованих на території Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області. 
       Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат. 
       В апеляційній скарзі Жовтоводська окружна прокуратура, діючи в інтересах держави в особі Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не доведено у повному обсязі належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог. Наголошували на тому, що визнання судовим рішенням права на земельну частку (пай) за позивачем, який відсутній в списку членів КСП, яким виділені земельні паї а також з багаторічним пропуском строку позовної давності є незаконним та порушує встановлений законодавством порядок. Право на пай безпідставно визнано за позивачем та порушує майнові інтереси держави. 
       27 липня 2023 року позивач ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошував на тому, що він має право на пай, оскільки був членом КСП та був внесений до списків осіб, які мають право на отримання земельною ділянки. У законодавстві відсутні будь-які строки для звернення до суду для виділення земельної ділянки в натурі. Його право підлягає судовому захисту та не обмежене жодним строком.
       01 серпня 2023 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Войтенка К.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи, оскільки він приймає участь в іншому судовому засіданні. 
       Колегія суддів вважає, що дана заява до задоволення не підлягає, оскільки в силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
       Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
       Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").
       Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
       Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16. 
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що згідно копії архівного витягу протоколу №1 зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Лозуватський» від 02 лютого 1993 року, позивач був прийнятий у члени колгоспу «Лозуватський» (а.с.16).
       18 травня 1995 року КСП «Лозуватка» П`ятихатського району Дніпропетровської області отримало державний акт на право колективної власності на землю серії І-ДП №000040 для ведення сільськогосподарського виробництва та згідно копії витягу списку осіб–членів КСП під №197 зазначений ОСОБА_1 , що підтверджується копією державного акту на право колективної власності на землю. 
       Згідно копії архівного витягу протоколу №1 зборів уповноважених членів КСП «Лозуватка» від 01 лютого 2000 року, позивач був виключений із членів КСП «Лозуватка». 
       Згідно копії листа відділу №3 управління надання адміністративних послуг Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16 червня 2022 року зазначено, що згідно додатку 1 Списку громадян-членів КСП, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є невід`ємною частиною до державного акту на право колективної власності на землю КСП серії І-ДП №000040 від 18 травня 1995 року на території Лозуватської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області « ОСОБА_2 » значиться за №197. Згідно книги реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП «Лозуватка» П`ятихатського району Дніпропетровської області, відомості щодо отримання сертифікату відсутні.
       Відповідно до копії витягу з основних правил роботи державних архівів України, схвалених колегією Держкомархіву України 03 лютого 2004 року, протокол №2, пункт 9.3.3.4. - невідповідність окремих відомостей, що містяться в документах архіву, даним, викладеним у запиті, не може бути перешкодою для внесення їх до тексту, якщо інша документна інформація не залишає сумніву у тотожності особи чи певних фактів. У разі різночитанні імен, прізвищ назв, окремих біографічних фактів наводиться те написання, що вживається в документі, з позначкою «так у документі».
       Згідно копії архівної довідки №528 від 23 червня 2022 року виданої комунальною архівною установою «П`ятихатський трудовий архів» П`ятихатської міської ради, - в книгах обліку оплати праці колгоспу ім.ХХІІ партз`їзду, з 1992 року колгоспу Лозуватський, з 1993 року КСП «Лозуватський», з 2000 року ПП «Лозуватка» значиться ОСОБА_3 , Маркварт ім`я ОСОБА_4 -др, Александр, Алекс-др, Алекс-р по батькові не вказано, в листопаді 1993 року, 1994 року, 1995 році, січні, травні, червні 1996 року –В., Викт., в грудні 1998 року Иван-ч (так у документах).
       Згідно копії довідки, виданої ПП «Лозуватка» в тім, що 03 травня 1992 року колгосп ім..ХХІІ партз`їзду перейменовано в колгосп «Лозуватський», від 02 лютого 1993 року перейменований в КСП «Лозуватка», від 29 березня 2000 року перейменовано в ПП «Лозуватка».
       Згідно довідки Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області №1123 від 16 серпня 2022 року, по колишньому КСП «Лозуватка» рахуються три не витребувані земельні частки (паї), приблизною площею -22,89 ум.кад.га. 
       Згідно довідки Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області №1122 від 16 серпня 2022 року, при розпаюванні КСП «Лозуватка» розмір земельної частки (пай) складав 7,63 у.к.га. 
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню. Оскільки право особи на земельну частку (пай) як члена КСП виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має на земельну частку (пай) це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строку позовної давності. 
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
       Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
       Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
       Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
       Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
       Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України (в редакції 1990 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
       За частинами шостою, сьомою статті 6 ЗК України (в редакції 1990 року) при обчислені розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.
       Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.
       Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
       Відповідно до частини другої статті 23 ЗК України (в редакції 1990 року) державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільсько-господарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.
       Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента України №720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
       Відповідно до пункту 2 Указу Президента України №720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства,сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
       За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 лютого 2021 року у справі №635/2831/17 (провадження №61-19827св19) за загальним правилом особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством такого акта.
       Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта направо колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
       Тобто насамперед право на земельну частку (пай) виникає з моменту видачі акта на право колективної власності на землю у членів колективного сільськогосподарського підприємства,сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, зазначених у списку, що додається до державного акта.
       Відповідно до усталеної практики Верховного Суду член колективного сільськогосподарського підприємства,включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). 
       З матеріалів справи вбачається, що позивач з жовтня 1992 року працював у колгоспі «Лозуватський» (який в подальшому перейменований у КСП «Лозуватка», потім ПП «Лозуватка») на посаді тракториста та 02 лютого 1993 року рішенням загальних зборів його було прийнято в члени колгоспу. 18 травня 1995 року КСП «Лозуватка» отримало державний акт на право колективної власності на землю серії І-ДП №000040, розмір паю в КСП становив 7,63 га. На час отримання державного акту на право колективної власності на землю він являвся членом КСП, працював в ньому та був включений до списку осіб-членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) під номером 197. 
       Таким чином доводи апеляційної скарги в частині недоведеності заявленого позову відхиляються як такі, що спростовуються встановленими обставинами справи підтвердженими належними та допустимими доказами. 
       Проте висновок суду першої інстанції в частині того, що право позивача підлягає захисту без обмеження строку позовної давності є помилковим із огляду на таке.
       Відповідно до пункту 6 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.
       Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється
в три роки.
       Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
       Згідно з вимогами статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
       Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (стаття 80 ЦК Української РСР).
       Позовна давність – це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність
і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.
       Позовна давність – це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.
       Механізм застосування позовної давності повинен корелювати із суб`єктивним фактором, а саме – обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.
       Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.
       Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Колегія суддів, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, доходить висновку про те, що хоча позивач ОСОБА_1  мав право на земельну частку (пай) із земель резервного фонду або невитребуваних паїв   КСП «Лозуватка», та право на позов у нього виникло ще у 1995 році, а тому трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК Української РСР, минув до набрання чинності ЦК України 2003 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 
       Розпаювання земель колишніх колгоспів, яке почало проводитись з 1993 року, є загальновідомим фактом, а тому позивач повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) ще з часу видачі КСП «Лозуватка» 18 травня 1995 року державного акту на землю зі списком громадян, які мали право на земельну частку (пай). 
       Суд зобов`язаний застосувати наслідки спливу позовної давності без подання відповідної заяви іншими сторонами спору.
       Судова практика у спірних правовідносинах є сталою, Верховний Суд неодноразово висловлював подібну позицію, зокрема у постановах від 12 червня 2019 року у справі №702/962/17 (провадження №61-40068св18), від 17 червня 2020 року у справі №600/528/16 (провадження №61-36780св18), від 09 вересня 2020 року у справі №637/53/18 (провадження №61-1048св19), від 03 листопада 2020 року у справі №530/1367/18 (провадження №61-19378св19), від 29 вересня 2021 року у справі №686/14921/19 (провадження №61-3107св20), від 04 жовтня 2021 року у справі №190/1185/20 (провадження №61-7084св21), від 22 грудня 2021 року у справі №662/1660/18 (провадження №61-6204св19), від 08 листопада 2021 року у справі №615/870/20 (провадження №61-4437св21), від 10 лютого 2022 року у справі №132/1038/21 (провадження №61-19793св21).
       Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
       На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 
       Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України з позивача  на користь Дніпропетровської обласної прокуратури підлягає стягненню судовий  збір  в розмірі  1 190,88  грн.  за подання апеляційної скарги. 
       Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу Жовтоводської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області задовольнити. 

       Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення. 

       У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити. 

       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 1 190,88 грн.         

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

                Головуючий:                                         Е.Л.Демченко

        Судді:                                          Т.Р.Куценко 

М.О.Макаров