ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1566/23 Справа № 205/5414/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К. О. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 липня 2023 року                                                                м. Дніпро

       Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю захисника - Колодочки Г.В.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Колодочки Григорія Вікторовича, поданої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, командира 1 взводу охорони 5 роти охорони 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року у справі про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

       Постановою судді місцевого суду визнано винним  ОСОБА_1  у вчиненні військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп.
       
       У постанові суду зазначено, що 10 квітня 2023 року, під час перевірки заступником командира 3 батальйону охорони з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 порядку несення військової служби, у визначеному районі відповідальності підрозділом, очолюваним ОСОБА_1 , було виявлено військовослужбовців, які перебували у нетверезому стані. Так, 10.04.2023 року о 11.30 год. та о 12.12 год., із застосуванням технічних засобів «Алкофор 507» було проведено тест, згідно якого солдат ОСОБА_3 , перебував в стані алкогольного сп`яніння, результат 2,05%, та солдат ОСОБА_4 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, результат 2,16%, які вживали алкогольні напої в розташуванні підрозділу. Проте, командир ОСОБА_1 , достовірно знаючи про розпивання спиртних напоїв вказаними військовослужбовцями, та перебування їх у стані алкогольного сп`яніння, не повідомив командуванню роти та батальйону, тобто приховав випадок розпивання підлеглими військовослужбовцями алкогольних напоїв, в умовах особливого періоду.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування постанови судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року та просить закрити провадження у справі стосовно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що місцевий суд в порушення вимог ст.ст.268, 277-2 КУпАП здійснив розгляд справи без участі ОСОБА_1 не повідомивши його про слухання справи, чим грубо порушив його права, передбачені ст.268 КУпАП та позбавив можливості брати участь в судовому розгляді, давати пояснення, подавати докази та користування юридичною допомогою, що є безумовною підставою для скасування рішення суду.
Крім того, судом не встановлено обставину обізнаності ОСОБА_1 про факт розпивання алкогольних напоїв солдатами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та докази на підтвердження цього відсутні і в матеріалах справи, що вказує на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.
Водночас, звертає увагу, що з пояснювальної записки ОСОБА_1 від 10.04.2023 року, зокрема, вбачається, що "09.04.2023 у солдата ОСОБА_5 був день народження, до нього приїхала дружина з сім`єю та він дав йому добро вийти за шлакбаум та побути трохи з ними. Після вечірньої перевірки він займався веденням журналу та писав характеристики для особового складу. Приблизно о 23:00 годині сержант ОСОБА_6 повідомив його про свою підозру стосовно того, що солдат ОСОБА_5 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, після чого він негайно пішов перевірити його та зателефонував заступнику командира 5 роти з МПЗ".
Разом з тим, в матеріалах справи маються ще другі пояснення лейтенанта ОСОБА_1 без дати складання, про зізнання в приховуванні факту розпивання спиртних напоїв солдатом ОСОБА_5 , що, на переконання сторони захисту, свідчить про те, що вони були надані пізніше і під тиском.
Тобто, матеріалами справи підтверджено, що виявлення факту розпивання підлеглим військовослужбовцем ОСОБА_5 відбулося сержантом ОСОБА_7 та лейтенантом ОСОБА_1 09.04.2023 року о 09-00 годині, про що лейтенант ОСОБА_1 повідомив заступника командира 5 роти з МПЗ по телефону. Саме у зв`язку з вищенаведеними подіями, вранці наступного дня, а саме 10 квітня 2023 року до підрозділу прибув заступник командира 3-го батальйону охорони з морально-психологічного забезпечення капітан ОСОБА_8 та очевидно, що його прибуття відбулося після отримання від заступника 5 роти з МПЗ інформації про виявлення зазначеного правопорушення.
Проте, незважаючи на наявність таких ключових обставин, капітан ОСОБА_8 не зазначив у своєму рапорті ані про те, що факт виявлення і фіксування алкоголю солдатом ОСОБА_5 був здійснений безпосередньо ОСОБА_1 і ОСОБА_7 , ані про те, що йому самому стало відомо про виявлення такого правопорушення завдяки повідомленню, отриманому від командира 5 роти з МПЗ або самого командира, а також, що це все разом і стало підставою для проведення ним перевірки та виявлення інших співучасників цього правопорушення, а саме солдатів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , які на час виявлення підозри у вчиненні солдатом ОСОБА_5 правопорушення, фактично уже спали. 
Окрім того, як слідує із пояснень лейтенанта ОСОБА_1 одним із ключових свідків у справі є сержант ОСОБА_7 та заступник командира 5 роти з МПЗ, однак в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які їх пояснення.
Таким чином, сторона захисту вважає, що вищевказані обставини свідчать про можливу упередженість капітана Степанюка С. по відношенню до ОСОБА_1 , або про його помилки та упущення, що були здійснені при проведенні встановлення обставин наявності правопорушення, що інкримінується останньому, а також, що він яким-небудь чином приховав факт розпивання підлеглими військовослужбовцями спиртних напоїв.

До суду апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1  не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду, захисник не заперечував проти можливості проведення судового розгляду без підзахисного, а отже його неявка, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду. 

В судовому засіданні апеляційного суду захисник Колодочка Г.В. підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КупАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими/ в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо порушення місцевим судом права ОСОБА_1 на захист під час судового розгляду справи, суд апеляційної інстанції находить їх слушними виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суди, як і інші органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Окрім того, згідно з приписами статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.
Між тим вказаних вимог закону місцевим судом не дотримано з огляду на наступне.
Аналіз наведених вище правових положень статей 268, 277-2 КУпАП дає можливість дійти висновку, що про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. В процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право користуватися правами передбаченими статтею 268 КУпАП.
Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КупАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.
З цього приводу свою правову позицію, у постанові від 30 січня 2020 року (справа №482/9/17, адміністративне провадження №К/9901/38702/18), висловив КАС ВС, зазначивши, що обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення, та такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі №686/21230/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 486/92/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19.
Такж Суд зазначив, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим. Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.
Разом з цим Суд зазначив, що, з`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.
Натомість у матеріалах справи, що розглядаються, немає доказів, які б свідчили про ухилення правопорушника ОСОБА_1 від отримання судового повідомлення. Навпаки, матеріали справи свідчать про недотримання судом першої інстанції вимог закону щодо належного і своєчасного його повідомлення про дату та час судового розгляду справи. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вони надійшли з військової частини НОМЕР_1 31 травня 2023 року (а.с.23) та у той же день згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями було визначено головуючого суддю Скрипник К.О. (а.с.24). Згідно судової повістки-повідомлення про судове засідання в справі про адміністративне правопорушення (а.с.25)  ОСОБА_1 повідомлявся про те, що судове засідання у справі відносно нього відбудеться 07.06.2023 року о 10-00 годині.
Однак матеріали справи не містять підтверджень щодо належного вручення адресату судового повідомлення про виклик до суду. Отже місцевий суд під час судового розгляду справи не переконався у належному повідомленні особи, що притягається до адміністративної відповідальності про дату та час судового засідання, та у своєму рішенні не навів відповідних аргументів щодо можливості розгляду справи за його відсутності. 
Таким чином наведене свідчить про недотримання місцевим судом вимог процесуального закону щодо своєчасного та належного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 про дату та час судового розгляду справи, а отже про порушення його права на захист, передбачене ст.268 КУпАП.
Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Стаття 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.
Положеннями пп.c) п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий суд, у тому числі шляхом захисту себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.
У свою чергу стаття 59 Конституції України закріплює, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд констатує, що у даній справі судом першої інстанції порушено встановлених конституційних та гарантованих конвенційних прав ОСОБА_1 на захист від адміністративного переслідування державними органами, а отже порушено гарантоване йому право на справедливий суд, у зв`язку з чим постанова місцевого суду підлягає скасуванню.

Також апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги сторони захисту щодо недоведеності належними та допустимими доказами наявності в діях ОСОБА_1 складу військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, з огляду на таке.

Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, суддя місцевого суду послався, як на докази, на матеріали справи, а саме на: протокол про військове адміністративне правопорушення № 151 від 11.04.2023 року, посвідчення офіцера НОМЕР_2 ; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 5 від 01.03.2022 року про призначення на посаду; рапорт від 11.04.2023 року; довідки від 10.04.2023 року; письмові пояснення військовослужбовців.
Однак, перевіряючи вказані докази, суд апеляційної інстанції дійшов до переконання, що вони не вказують прямо або опосередковано на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні військового правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, з огляду на таке.
Так, згідно протоколу №151Т0920 про військове адміністративне правопорушення від 11 квітня 2023 року, складеного командиром з морально-психологічного забезпечення 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту капітаном ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 172-20 КУпАП, вбачається, що 10 квітня 2023 року, під час перевірки заступником командира 3 батальйону охорони з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 порядку несення військової служби, у визначеному районі відповідальності підрозділом, очолюваним ОСОБА_1 , було виявлено військовослужбовців, які перебували у нетверезому стані. Так, 10.04.2023 року о 11.30 год. та о 12.12 год., із застосуванням технічних засобів «Алкофор 507» було проведено тест, згідно якого солдат ОСОБА_3 , перебував в стані алкогольного сп`яніння, результат 2,05%, та солдат ОСОБА_4 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, результат 2,16%, які вживали алкогольні напої (горілку) в розташуванні напередодні. Проте, командир 1 взводу 5 роти охорони 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_1 , достовірно знаючи про розпивання спиртних напоїв зазначеними військовослужбовцями та перебування їх у стані алкогольного сп`яніння, цей випадок розпивання алкогольних напоїв приховав, командуванню роти та батальйону не доповів, заходів на зміцнення військової дисципліни у взводі не вжив, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП в умовах особливого періоду. Крім того, зафіксовано, що ОСОБА_1 були роз`яснені права та обов`язки, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 2-5).

Згідно копії Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №5 від 01.03.2022 року (а.с.12) молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 призначено на посаду командира 1 взводу 5 роти охорони 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , ВОС-021003.

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 10.04.2023 року (а.с.14,16) у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запахом алкоголю з порожнини роту, порушення мови, різкою зміною забарвлення обличчя, поведінки, що не відповідає обстановці, за допомогою вимірювача алкоголю в крові і повітрі "Алкофор 207" у старшого солдата ОСОБА_4 було виявлено вміст парів етилового спирту у повітрі, що видихав у кількості 2,16 ‰, а у солдата ОСОБА_3 - 2,05 ‰.
Із результатів спеціального технічного засобу для встановлення стану алкогольного сп`яніння "Алкофор507" (а.с.13,15) вбачається, що перевіряючим заст. командира 3 батальйону охорони з МПЗ в/ч НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 у солдата ОСОБА_3 було встановлено результат 2,05 ‰, а у старшого солдата ОСОБА_4  -  2,16 ‰

Згідно письмових пояснень командира 1 взводу 5 роти охорони 3 батальйону охорони військової частини  НОМЕР_1   ОСОБА_1  від 10.04.2023 року(а.с.18) вбачається, що 09.04.2023 року у солдата ОСОБА_5 було день народження, до нього приїхала дружина з сім`єю та він дав йому добро вийти за шлагбаум та побути трохи з ними. На момент вечірньої перевірки всі знаходились в нормальному стані і солдат ОСОБА_5 в тому числі. Після вечірньої перевірки він займався веденням журналів та писав характеристики для особового складу. Приблизно о 23-00 годині сержант ОСОБА_7 повідомив його про свою підозру стосовно того, що солдат ОСОБА_5 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Він негайно пішов перевірити його та зателефонував заступнику командира 5 роти з МПЗ. На момент його спілкування із солдатом ОСОБА_5 , ст. солдат ОСОБА_4 та солдат ОСОБА_9 вже спали.

Згідно рапорту заступника командира охорони з морально-психогологічного забезпечення в/ч  НОМЕР_1  капітана ОСОБА_10  від 11.04.2023 року (а.с.17) вбачається, що 10.04.2023 в період часу з 11.15 до 12.00 год. під час перевірки несення служби у визначеному бойовим розпорядженням командиром військової частини НОМЕР_3 місці несення військової служби 1 взводу охорони 5 роти охорони 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_3 , командиром якого є лейтенант ОСОБА_1 , були виявлені наступні військовослужбовці 1 взводу охорони 5 роти охорони 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_3 : старший солдат ОСОБА_4 , стрілець-зенітник 1 відділення та солдат ОСОБА_3 , стрілець і відділення, які мали явні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. У зв`язку чим у присутності свідків було проведено огляд вказаних військовослужбовців на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вимірювача вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається, Алкофор 507.
Результати огляду на стан сп`яніння встановили, що вміст парів етилового спирту у повітрі, що видихав старший солдат ОСОБА_4 10.04.2023 о 11.30 год, складав 2,16 ‰,а старший солдат ОСОБА_3 - 2,05‰. 
Проте, командир 1 взводу 5 роти охорони 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_1 , достовірно знаючи про розпивання спиртних напоїв зазначеними військовослужбовцями та перебування їх у стані алкогольного сп`яніння, цей випадок розпивання алкогольних напоїв приховав, командуванню роти та батальйону не доповів, заходів для зміцнення військової дисципліни у зводі не вжив. 

Згідно пояснювальної записки стрільця-зенітника 1 відділення 3 взводу 5 роти охорони ст. солдата ОСОБА_4 (а.с.20), вбачається, що він 09.04.2023 приблизно о 22-00 годині вживав спиртні напої у розмірі 200 мл, провину свою визнає та в подальшому такого робити не буде, бо самостійно зробив аналіз своїх вчинків.

Згідно пояснювальної записки стрільця 1 взводу 1 відділення 5 роти охорони солдата ОСОБА_3 (а.с.21), вбачається, що 09.04.2023 у сослуживця був день народження і десь о 21:20 год. він вживав спиртні напої.

Верховним Судом сформована правова позиція (постанови у справі 205/1993/17-ц від 25.04.2018 року, №131/1449/16-ц від 14.02.2018 року та інші) щодо тривалості особливого періоду та його дії на теперішній час, з огляду на положення ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тобто, слід констатувати, що в Україні діє особливий період.
Відповідно до диспозиції ч.ч. 2,3 ст.172-20 КУпАП адміністративна відповідальність настає за участь начальників (командирів) та інших керівників у розпиванні з підлеглими військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів під час виконання ними обов`язків військової служби, або невжиття ними заходів для відсторонення від обов`язків військової служби осіб, які перебувають у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або приховування випадків розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, появи на території військової частини в нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння підлеглих військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, в умовах особливого періоду.
Натомість, за результатами судового розгляду суд апеляційної інстанції дійшов до переконання про відсутність належних і достатніх доказів для висновку про те, що лейтенант ОСОБА_1 був обізнаний про факт розпивання спиртних напоїв та перебування у стані алкогольного сп`яніння підлеглих йому військовослужбовців старшого солдата ОСОБА_4 , солдата ОСОБА_3 та приховав даний факт.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі про військове адміністративне правопорушення №151Т0920 від 11.04.2023 року (а.с.1-5), всупереч вимогам ст. 256 КУпАП не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, та вони не підтверджуються належними і допустимими доказами.
Ці обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, а тому його посилання у постанові на вищевказаний протокол, як на доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні військового адміністративного правопорушення, є неприпустимим.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що місцевий суд в мотивувальній частині свого рішення зазначив про доведеність наявними в матеріалах справи доказами вини  ОСОБА_11  у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, тобто зовсім іншої особи, ніж та, стосовно якої було складено протокол про військове адміністративне правопорушення №151Т0920 від 11.04.2023 року ОСОБА_1 (а.с.1-5).
Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту". 
Таким чином слід дійти висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст.280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.
Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи апеляційним судом мають бути витлумачені на користь останнього.
Апеляційний суд констатує, що у даній справі судом першої інстанції не доведено «поза будь-яким розумним сумнівом», що ОСОБА_1 приховав випадок розпивання підлеглими військовослужбовцями алкогольних напоїв та перебування їх в стані алкогольного сп`яніння, в умовах особливого періоду.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника Колодочки Г.В. підлягає задоволенню, а постанова судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року підлягає скасуванню, із закриттям провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Колодочки Григорія Вікторовича - задовольнити.
Постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 рокупро визнання винним і притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  за ч.3 ст.172-20 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1  події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ                                         В.В. РУДЕНКО