Постанова
Іменем України            
 
25 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 755/15505/21
провадження № 61-7121 св 23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., 
Коломієць Г. В.,
 
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник позивачів - адвокат Ляхов Ігор Олексійович,
відповідач - акціонерне товариство «Альфа-Банк» (після зміни найменування - акціонерне товариство «Сенс Банк»)
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Ляхова Ігоря Олексійовича, 
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва у складі судді Савлук Т. В. від 03 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Нежури В. А., Невідомої Т.О., Соколової В. В. від 29 березня 
2023 року,

ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
 
У вересні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до акціонерного товариства (далі - АТ) «Альфа-Банк» (після зміни найменування - АТ «Сенс Банк») про визнання договору про надання відновлювальної кредитної лінії та зобов`язання за ним припиненими, припинення іпотеки за договором іпотеки та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 14 травня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 451/90025 у межах максимального ліміту заборгованості в сумі 79 100,00 дол. США, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 13 травня 2018 року (включно) на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кредит надавався позичальнику на поточні потреби, тобто на споживчі потреби.
13 грудня 2013 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін № Б/Н до кредитного договору, згідно з якого встановлено суму заборгованості по сплаті за кредитом в сумі 48 889,90 дол. США (пункт 2.1.) та заборгованість по сплаті за процентами за користування кредитом в сумі 
15 681,86 дол. США. Також було змінено процентну ставку за періодами користування кредитом (пункт 3.3.) та залишено кінцевий термін повернення заборгованості за відстроченими до сплати процентами за кредитом 
до 13 травня 2018 року (включно).
На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 14 травня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з однієї сторони та АКБСР «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки № 35.02-09/465, згідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як іпотекодавці (майнові поручителі) передають в іпотеку іпотекодержателю на забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії 
від 14 травня 2008 року № 451/90025 двохкімнатну квартиру 
АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцям на праві приватної власності. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. С. і зареєстровано в реєстрі за 
№ 2694 та зареєстрована в реєстрі за № 2695 заборона на відчуження іпотечного майна до припинення дії договору іпотеки.
Відповідно до повідомлення АТ «Укрсоцбанк» від 17 жовтня 2018 року 
№ 365/2018 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та про анулювання залишку заборгованості за основними зобов`язаннями 06 лютого 2019 року, держаним реєстратором Тарасенко І. М. КП «Реєстраційне бюро» було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45410399 від 07 лютого 2019 року (час винесення о 11:58:35 год.). Вказаним рішенням було здійснено перереєстрацію права власності на квартиру 
АДРЕСА_2 , на АТ «Укрсоцбанк». Підставою для такої перереєстрації (як це випливає з інформаційної довідки) стало існування договору іпотеки № 35.02-09/465 від 14 травня 2008 року.
У повідомленні АТ «Укрсоцбанк» вимагало від ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 сплатити борг за кредитним договором, загальний розмір якого станом на 23 лютого 2018 року складав 68 394,51 дол. США, еквівалент 
1 856 979,81 грн, з яких 5 686,46 дол. США - строкова заборгованість; 
38 230,42 дол. США - прострочена заборгованість; 201,28 дол. США - строкова заборгованість по нарахованих процентах; 227 477,35 дол. США - прострочена заборгованість по нарахованим процентам.
Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року у справі № 755/5576/19, скасовано рішення ДР КП «Реєстраційне бюро» Тарасенка І. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 
(з відкриттям розділу) від 07 лютого 2019 року, індексний номер 45410399, 
за яким було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , за АТ «Укрсоцбанк». Також припинено право власності за АТ «Альфа-Банк», (правонаступник 
АТ «Укрсоцбанк») на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 44,1 кв. м, житловою площею 
29,6 кв. м, зареєстроване 07 лютого 2019 року.
Позивачі зазначали, що звернення стягнення на предмет іпотеки підтверджує, що кредитор за кредитним договором використав своє право на позасудовий спосіб захисту, визначений Законом України «Про іпотеку». Аналогічно сплив й строк звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса, який встановлюється в межах не більше трьох років з дня виникнення права вимоги.
Враховуючи, що останній платіж за кредитним договором позичальник зобов`язувався внести до 13 травня 2018 року (включно), тому звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса є неможливим з 14 травня 2021 року й наявні підстави для визнання основного зобов`язання за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії 
№ 451/90025 від 14 травня 2008 року припиненими. Це є підставою припинення іпотеки за договором іпотеки від 14 травня 2008 року № 35.02-09/465. 
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд: 
- визнати договір про надання невідновлювальної кредитної лінії від 14 травня 2008 року № 451/90025 укладеного між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є АТ «Альфа-Банк», та зобов`язання за ним припиненими; 
- припинити іпотеку за договором іпотеки від 14 травня 2008 року 
№ 35.02-09/465 укладений між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є АТ «Альфа-Банк», у забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 14 травня 2008 року № 451/90025, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. С. та зареєстрований в реєстрі за № 2694 та припинити обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис номер 30186491 
(до 01 січня 2013 року номер 7183168) про реєстрацію обтяження заборони на нерухоме майно на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , накладене на підставі договору іпотеки від 14 травня 2008 року № 35.02-09/465, яке зареєстроване в реєстрі за № 2695 заборона на відчуження іпотечного майна до припинення цього договору іпотеки та припинити в Державному реєстрі іпотек запис про іпотеку номер 30186533 (до 01 січня 
2013 року номер 7183461) про державну реєстрацію обтяження об`єкту нерухомого майна (іпотека): двокімнатну квартиру    
АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_2  відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що позивачі не подали належних та допустимих доказів на підтвердження виконання основного зобов`язання за кредитним договором, забезпеченого іпотекою в повному обсязі та зобов`язання за договором іпотеки від 14 травня 2008 року № 35.02-09/465, яке є похідним від кредитного договору.
Суди вказали, що спірні відносини у справі стосуються належного виконання зобов`язань сторонами кредитного договору, де позичальником виступає ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 є спадкоємницею майна померлих батьків - 
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які виступали іпотекодавцями по договору іпотеки. Тому ОСОБА_2 не має права пред`являти вимогу на захист інтересів іншого позивача, оскільки захист інтересів позичальника, має окремий предмет доказування, який відмінний від реалізації прав потенційного спадкоємця на отримання спадкового майна у спосіб, визначеним чинним законодавством.
При цьому згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Суди послалися на відповідні правові висновки Верховного Суду України 
у подібних правовідносинах.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У травні 2023 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат 
Ляхов І. О., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати 
й ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 19 травня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Ляхова І. О., залишено без руху для усунення недоліків касаційної скарги. 
У наданий судом строк представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Ляхов І. О., надіслав матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової 
палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 755/15505/21 з Дніпровського районного суду м. Києва та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
21 червня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Ляхова І. О., мотивована тим, що суди ухвалили судові рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, судами неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Вказує, що судові рішення суперечать правовому висновку, викладеному 
у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі 
№ 752/11447/16-ц, провадження № 61-11911 св 18, в якому суд касаційної інстанції розглянув аналогічний спір за кредитним договором із аналогічними умовами та підтвердив правомірність рішення суду першої інстанції, яким було визнано договір кредиту й зобов`язання за ним припиненими.
Суди не врахували, що 06 лютого 2019 року відповідач вже скористався правом на позасудове врегулювання зобов`язань за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та анулювання залишку заборгованості за основними зобов`язаннями, де держаним реєстратором Тарасенко І. М. КП «Реєстраційне бюро» м. Київ було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, було здійснено перереєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 на АТ «Укрсоцбанк».
Судами помилково не застосовано норми матеріального права, передбачені статтями 391, 526, 530, 598, 631 ЦК України, статтями 17, 35 Закону України «Про іпотеку», статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору), оскільки, згідно з пунктом 1.4.1 кредитного договору кредитні правовідносини закінчують свою дію після 
13 травня 2018 року, тому будь-які кредитні правовідносини припинились за строком дії кредитного договору, який визначено у договорі, або припиняються за інших обставин, визначених умовами договору. У свою чергу, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Враховуючи, що строк кредитування повинен припинитися 14 травня 2018 року в частині визначеній щодо графіку повернення кредиту, а з урахування умов, визначених пунктом 4. 4. кредитного договору (невиконання обов`язку зі сплати кредитних грошових коштів понад більше ніж 90 днів має наслідком настання строку виконання кредитного зобов`язання) припинився 08 січня 2016 року 
у зв`язку із настання обов`язку позичальника повернути кредит. Указане спричиняє закінчення строків за договором іпотеки та за спливом строку, достатнього для реалізації сторонами своїх прав та обов`язків, що спричиняє закінчення строку дії іпотечного договору та є наслідком припинення іпотеки за Договором іпотеки.
Крім того, посилається на справу № 755/2598/22, в якій Банк звертався із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і якому було відмовлено у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
 
Відзив на касаційну скаргу від учасника справи не надходив.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень заявник, 
у змісті касаційної скарги, посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування судами норм права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Ляхова І. О., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою 
для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції 
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судами встановлено, що 14 травня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 451/90025, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 79 100,00 дол. США, строком до 13 травня 2018 року зі сплатою проценті за користування коштами - 14,00 % річних.
На забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання невідновлюваної кредитної лінії від 14 травня 2008 року № 451/90025 між 
АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки 
№ 35.02-09/465 за умовами якого, іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за основними зобов`язаннями, що укладені між іпотекодержателем та 
ОСОБА_4 , наступне нерухоме майно, яким є двокімнатна квартира 
АДРЕСА_1 .
Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. С. зареєстровано в реєстрі за № 2695.
На момент укладання договору іпотеки № 35.02-09/465 предмет іпотеки належав ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на праві приватної власності: 2/3 частини на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 грудня 1997 року, 
та 1/3 частина на підставі договору купівлі продажу 1/3 частини квартири (згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 грудня 1997 року дана квартира належала на праві приватної спільної сумісної власності в рівних долях - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; 28 липня 2005 року ОСОБА_6 продала ОСОБА_4 1/3 частину квартири. Право власності зареєстровано в законному порядку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Новосілківської сільської ради Макарівського району Київської області.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві.
Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Довбах Н. П. від 17 січня 2022 року за № 07/02-14, міститься інформація, що в провадженні приватного нотаріуса знаходиться спадкова справа № 12/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , 1946 року народження, яка на день смерті була зареєстрована за адресою: 
АДРЕСА_3 , спадкоємцем до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , 1946 року народження, заявлена ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно до повідомлення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Довбах Н. П. від 26 серпня 2022 року за № 112/02-14, міститься інформація, що в провадженні приватного нотаріуса знаходиться спадкова справа № 9/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , спадкоємцем до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заявлена ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
06 лютого 2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернувся до КП «Реєстраційне бюро» із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_2 . До заяви додано іпотечний договір від 14 травня 2008 року № 35.02-09/465; договір про надання невідновлювальної кредитної лінії від 14 травня 2008 року № 451/90025; додаткова угода від 28 жовтня 2008 року, договір про внесення змін 
від 13 грудня 2013 року; повідомлення від 17 жовтня 2018 року № 365/2018 на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про сплату боргу за кредитним договором та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку 
статті 37 Закону України «Про іпотеку»; Статут АТ «Укрсоцбанк», та конверти на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та повідомлення про їх невручення.
07 лютого 2019 року державний реєстратор Тарасенко І. М. виніс рішення, щодо проведення державної реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк», індексний номер 45410399.
15 жовтня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» було прийнято рішення № 05/2019 щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк».
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2021 року 
у справі № 755/5576/19 позовні вимоги ОСОБА_2 до АТ «Альфа-Банк», 
КП «Реєстраційне бюро», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання неправомірними дій та скасування рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень, задоволено частково.
Скасовано рішення ДР КП «Реєстраційне бюро» Тарасенка І. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 07 лютого 2019 року, індексний номер 45410399, та припинено право власності за АТ «Альфа-Банк», код (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») на квартиру по АДРЕСА_3 , загальною площею 44,1 кв. м, житловою площею 29,6 кв. м, зареєстроване 07 лютого 2019 року. В частині вимог до КП «Реєстраційне бюро» відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року залишено без змін.
Відповідно до статті 6 та частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору с умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.
Згідно з положеннями статей 1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України)
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (частина друга статті 615 ЦК України)
Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.
Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.
Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 
31 січня 2013 року).
На підставі пункту 1 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у зв`язку із припиненням основного зобов`язання.
Підстави припинення зобов`язання врегульовані Главою 50 ЦК України, серед яких: проведення належним чином виконання зобов`язання; зарахування зустрічних вимог; домовленість сторін; прощення боргу; поєднання боржника і кредитора в одній особі, тощо.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» припиняється іпотека, якою забезпечено дійсне кредитне зобов`язання, що виникло на підставі договору, який укладено відповідно до закону щодо його форми та змісту та за яким відбулася фактична передача грошових коштів від банку до позичальника, за однією з підстав, передбачених статтями 598-609 ЦК України або договором, але не пов`язаних із недійсністю кредитного договору, його нікчемністю чи неукладеністю.
Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.
Судами встановлено, що до матеріалів справи не надано документів, що б свідчили про належне виконання боржником зобов`язань та погашення кредитних коштів, сплати пов`язаних з кредитом платежів відповідно до умов, передбачених кредитним договором.
Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання. Таким чином, з моменту виконання боржником зобов`язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення.
Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зазначено в частині першій статті 598 ЦК України. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Комісія та пеня за неналежне виконання договору іпотеки не є складовою кредитного зобов`язання та не можуть бути підставою для відмови у позові про визнання зобов`язання за договором іпотеки припиненим, виключення запису з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2127 цс 15.
За системним аналізом вищезазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому, законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.
Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється.
Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України 
від 06 липня 2016 року у справі № 6-118 цс 16.
Судами встановлено, що у пункті 7.3 кредитного договору зазначено, що: «цей Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань».
У пункті 1.1.1.2 кредитного договору сторони домовились, що повернення кредиту здійснюється починаючи з червня 2009 року та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 13 травня 2018 року (включно) на умовах, визначених цим Договором.
Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі: ознайомив з умовами кредитування, сукупною вартістю кредиту (в тому числі платежами за розрахунково-касове обслуговування) та надав кредитні кошти на задоволення споживчих потреб.
ОСОБА_1 було порушено взяті на себе договірні зобов`язання, у результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором
Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання основного зобов`язання за кредитним договором, тому воно не вважається припиненим. Оскільки основне зобов`язання за кредитним договором від 14 травня 2008 року № 451/90025 не припинено, відповідно відсутні підстави вважати, що припинив дію і забезпечувальний основне зобов`язання договір.
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо припинення основного зобов`язання, так як згідно з пунктом 1.4.1 кредитного договору кредитні правовідносини закінчують свою дію після 13 травня 2018 року, тому будь-які кредитні правовідносини припинились за строком дії кредитного договору, оскільки ОСОБА_1 не надав докази на підтвердження належного виконання зобов`язання за кредитним договором. 
Верховний Суд звертає уваги на те, що необхідно розрізняти поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання», про що зазначила і Велика Палата Верховного Суду 
у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Водночас, настання строку виконання основного зобов`язання, яке належним чином боржником не виконано, не має наслідком припинення основного зобов`язання.
Доводи касаційної скарги про те, що судові рішення суперечать правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року 
у справі № 752/11447/16-ц, провадження № 61-11911 св 18 в аналогічній справі є безпідставними, так як висновки суду касаційної інстанції у наведеній справі зроблені за встановлення інших фактичних обставин.
Посилання касаційної скарги на справу № 755/2598/22, в якій Банк звертався із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, і якому було відмовлено у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності не може братися до уваги, так як у справі № 755/2598/22 рішення Дніпровського районного суду 
м. Києва від 10 січня 2023 року, яке набрало законної сили після апеляційного перегляду 12 липня 2023 року, ухвалені після судових рішень у цій справі. Суди і не могли ці судові рішення застосувати.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання у касаційній скарзі на неврахування судами положень Закону України «Про захист споживачів», оскільки договір іпотеки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови існування основного. Тому сторона такого договору не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення потреб іпотекодавця. Позивач, як майнові поручителі (іпотекодавці) не можуть розглядатись у кредитному договорі чи договорі іпотеки як споживачі послуг банку, а тому у цих правовідносинах на них не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». 
Крім того, суди вірно зазначили, що спірні відносини у даній справі стосуються належного виконання зобов`язань сторонами кредитного договору, де позичальником виступає ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 є спадкоємцем майна померлих батьків - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які виступали іпотекодавцями по договору іпотеки. Тому один із позивачів не вправі пред`являти вимогу на захист інтересів іншого позивача, оскільки захист інтересів позичальника, має окремий предмет доказування, який відмінний від реалізації прав потенційного спадкоємця на отримання спадкового майна у спосіб, визначеним чинним законодавством.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваних судових рішеннях, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судами, а переоцінювати докази Верховний Суд не може в силу закону. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Оскільки касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Ляхова І. О., залишено без задоволення, розподіл судових витрат за подання відповідної касаційної скарги Верховним Судом не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Ляхова Ігоря Олексійовича, залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                            Д. Д. Луспеник
 
        Б. І. Гулько
 
        Г. В. Коломієць