Ухвала
Іменем України
 
12 липня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 755/20225/21
провадження № 61-9906ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості за договором страхування, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про стягнення заборгованості за договором страхування.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 червня                 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
У грудні 2022 року МТСБУ звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 2 000, 00 грн.
 
В обґрунтування заяви зазначало, що 12 жовтня 2021 року між ним та адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» укладений договір про надання правової допомоги № 4.1/12-10/2021, на виконання умов якого між МТСБУта Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» укладена додаткова угода на ведення справи № 755/20225/21. Відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 719 до договору про надання правової допомоги вартість правової допомоги становить             2 000,00 грн, які сплачуються після підписання акта виконаних робіт. У відповідності до умов додаткової угоди до договору про надання правової допомоги Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» здійснено представництво інтересів МТСБУу справі № 755/20225/21, зокрема, але не виключно, подано відзив на позовну заяву. На виконання вимог статті 134 ЦПК України представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено, що згідно пунктом 8 частини третьої статті 178 ЦПК України МТСБУ очікує понести судові витрати - витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.
 
Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня                 2023 року стягнуто з  ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000, 00 грн.
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що витрати на професійну правничу допомогу документально підтверджені та підлягають стягненню з позивачки на користь МТСБУ.
 
Не погоджуючись з додатковим рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 02 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви МТСБУ про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що витрати на професійну правничу допомогу документально не підтверджені та не доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
 
03 липня 2023 року МТСБУзвернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2023 року у цій справі.
 
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, у касаційній скарзі зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені                              у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі         № 922/1964/21.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд дійшов переконання, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування апеляційним судом норм права при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.
 
Встановлені судами обставини
 
Звертаючись до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь витрат на професійну правничу допомогу, МТСБУна підтвердження таких витрат надало договір про надання послуг від 12 жовтня 2021 року № 4.1/12-10/2021, укладений між ним та Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП», додаткову угоду до договору від 28 грудня 2021 року № 4.1/12-10/2021, додаткову угоду                 від 17 грудня 2021 року № 719 до договору про надання послуг № 4.1/12-10/2021.
 
Відповідно до п. 5.2 договору про надання послуг від 28 грудня 2021 року                              № 4.1/12-10/2021, вартість послуг, що надаються виконавцем у справах, у яких замовник є відповідачем (співвідповідачем, цивільним відповідачем) або третьою особою, а також в інших випадках, визначається наступним чином: пункт 5.2.4. - 2 000,00 грн у справі, в якій ціна позову становить 10 000,00 грн і більше.
 
За змістом додаткової угоди від 17 грудня 2021 року № 719 до договору про надання послуг № 4.1/12-10/2021 замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника наступних справ: № 776/21(32847) ОСОБА_1 , відповідач, ціна позову 25 910,21 грн, вартість послуг 2 000,00 грн.                   У пункті 2 зазначено: оплата послуг виконавця у розмірі, який вказаний у пункті                1.1 цієї угоди здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок виконавця протягом п`яти банківських днів з дати підписання сторонами акта про виконані роботи.
 
Водночас, апеляційним судом встановлено, що відповідачем до ухвалення оскаржуваного додаткового рішення, акт про виконані роботи про надання професійної правничої допомоги не надано.
 
Апеляційний суд, відмовляючи МТСБУ у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, виходив з того, що заявником на підтвердження понесених витрат не надано документального підтвердження, а саме: акта про виконані роботи про надання професійної правничої допомоги, як це передбачено пунктом 2 додаткової угоди від 17 грудня 2021 року № 719 до договору про надання послуг від 12 жовтня 2021 року № 4.1/12-10/2021. Крім того, апеляційним судом зазначено, що в порушення вимог частини третьої статті 137 ЦПК України, відповідачем також не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також, ні з відзиву, ні із заяви про ухвалення додаткового рішення, ні із договору про надання послуг у сфері права, ні із додаткової угоди, неможливо встановити які саме послуги надані адвокатом у суді першої інстанції.
 
Такий висновок апеляційного суду є обґрунтованим з огляду на таке.
 
Правове обґрунтування
 
Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав (стаття 59 Конституції України).
 
Одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
 
Положеннями частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з учиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
 
Частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і процесуального закону.
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Водночас, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою                   (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі                   № 755/9215/15-ц, Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).
 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
 
Висновки Верховного Суду
 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
В контексті розглядуваної справи, про перегляд якої подано касаційну скаргу, визначальним є те, що відповідачем в установленому законом порядку не доведені витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, оскільки не надано акта про виконані роботи про надання професійної правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також не доведено які саме послуги надавалися адвокатом у суді першої інстанції.
 
Оскільки витрати на професійну правничу допомогу документально не підтверджені та не доведені, доказів протилежного заявником не надано, висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим. 
 
Щодо доводів касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, у касаційній скарзі зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваних судових рішеннях не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21,яка стосуються підстав та порядку відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
 
Оскаржуване судове рішення не суперечить зазначеному висновку Верховного Суду, оскільки у зазначеній справі, визначаючи наявність підстав та розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суди виходили з доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Однак вирішення питання про наявність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та визначення її розміру вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням поданих сторонами доказів.
 
Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що правильне застосування апеляційним судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної постанови є очевидним, касаційна скарга є необґрунтованою, відповідно відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Керуючись пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюМоторного (транспортного) страхового бюро України на постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості за договором страхування відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний