Дата документу 16.08.2023 Справа № 331/427/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 331/427/22                        Головуючий у 1-й інстанції: Скользнєва Н.Г.
Провадження № 22-ц/807/1106/23                        Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 серпня 2023 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,  Бєлової А.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Фельського Сергія Леонідовича на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Фельського Сергія Леонідовича до ОСОБА_2 , приватного виконавця Безмагоричних Микити Андрійовича, Державного підприємства «СЕТАМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа – приватний нотаріус Івано- Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акта про проведення електронних торгів, складеного приватним виконавцем, свідоцтва про право власності, недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, - 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Фельського Сергія Леонідовича звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , приватного виконавця Безмагоричних Микити Андрійовича, Державного підприємства «СЕТАМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа – приватний нотаріус Івано- Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акта про проведення електронних торгів, складеного приватним виконавцем, свідоцтва про право власності, недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню позивач зазначив, що 03 листопада 2020 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчиненив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5538, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», який є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Акціонерний Комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором № 175/КФ-06 від 07 вересня 2006 року за період з 01 вересня 2017 року по 01 вересня 2020 року у загальній сумі 40706,64 доларів США (на день вчинення напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 28,58 становить: 1163395,77 грн), яка складається із: простороченої заборгованості за сумою кредиту -14500 дол. США, прострочена заборгованість за відсотками та комісією – 25997, 86 дол. США, строкова заборгованість за відсотками та комісією -208,78 дол США, сума за плати, що вчинена стягувачем за вчинення виконавчого напису у розмірі 1500 грн.

Він вважає, що нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, внаслідок чого порушив його права, а у відповідача відсутні підстави для звернення стягнення на заборгованість, оскільки виконавчий напис вчинений із порушенням вимог закону та порядку його вчинення, заборгованість не була безспірною, так як доказом на підтвердження безспірності вимог може бути лише документ, яким боржник визнає суму заборгованості перед кредитором, проте нотаріус цього не перевірив, а надані відповідачем документи не свідчили про безспірність боргу. 

Щодо визнання недійсними  документів, складених в результаті проведення електронних торгів, позивач зазначив, що 04 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. відкрито виконавче провадження № 63825218 на виконання вищевказаного виконавчого напису. В ході примусового виконання приватним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника двокімнатну квартиру, загальною площею 52,97 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , згідно договору дарування № 1-615 від 23 лютого 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Запорізької нотаріальної контори Запорізької області Кузьміною О.В.

Згідно звіту про оцінку вартість описаного та арештованого майна склала 697948 грн без ПДВ. В подальшому, зазначене майно було передано на реалізацію до ДП «СЕТАМ» та внесено до системи електронних торгів арештованим майном, лот № 485919. Згідно протоколів проведення електронних торгів, вони не відбулись 2 рази у зв`язку з чим проведено уцінку вищезазначеного майна боржника та призначені повторні електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків початкової вартості майна. Згідно протоколу про проведені електронні торги № 552629 від 06 вересня 2021 року за реєстраційним лотом № 491377, сформованою ДП «СЕТАМ» 06 вересня 2021 року о 22:00:16 год. вказане майно, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 52,97 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 було реалізовано та переможцем торгів визначено: ОСОБА_2 . 

Відповідно до пункту 8 Розділу Х Порядку реалізації арештованого майна від 29 вересня 2016 року № 2831/5 Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках передбачених законодавством. Майно було реалізовано за 488 563,60 грн.

Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України). 

Як вбачається із матеріалів справи, виконавче провадження № 63825218 відкрито на підставі виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 5538, виданого 03 листопада 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №175/КФ-06 від 07 вересня 2006 року в розмірі 1 163 395,77 грн. Відповідно до вищенаведених підстав вказаний виконавчий напис № 5538 є таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи те, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу рухомого майна на оспорюваних електронних торгах, буде визнано у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, необхідно дійти висновку про недійсність електронних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису, що призвело до порушення майнових прав позивача. Як на правові підстави заявленої вимоги позивач посилається на Порядок реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року N 2831/5, ст.ст. 650,656,215 ЦК України. 

Щодо позовної вимоги про витребування  майна позивач зазначив, що вищезазначена квартира вибула з володіння позивача та була реалізована на електронних торгах на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, який повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому у розумінні положень статті 388 ЦК України спірне рухоме майно вибуло з володіння позивача поза його волею. Отже, позовні вимоги про витребування із незаконного володіння ОСОБА_2 спірної двокімнатної квартири, загальною площею 52,97 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку визначеному частиною першою статті 388 ЦК України, також підлягають задоволенню. Як на правові підстави заявленої вимоги позивач посилається на ст.ст. 328,330,387,388 ЦК України, а також на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі N 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі N 522/2202/15-ц (провадження N 14-132цс18).

На підставі вищевикладеного,  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Фельського Сергія Леонідовичапросив суд: 

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5538, вчинений 03 листопада 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. на стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи заборгованості за кредитним договором №175/КФ-06 від 07 вересня 2006 року у розмірі 1 163 395,77 грн та 1 500,00 грн;
- визнати недійсними електронні торги, проведені 06 вересня 2021 року ДП «Сетам» із реалізації двокімнатної квартири, загальною площею 52,97 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним протокол проведення електронних торгів № 552629, проведених 06 вересня 2021 року Державним підприємством «Сетам» із реалізації двокімнатної квартири, загальною площею 52,97 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним акт приватного виконавця про проведення електронних торгів ВП № 63825218, проведених 06 вересня 2021 року ДП «Сетам» із реалізації двокімнатної квартири, загальною площею 52,97 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , складений 21 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А.;
- визнати недійсним свідоцтво про право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 52,97 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що видане на ім`я ОСОБА_2 приватним нотаріусом Ракитянською Тетяною Григорівною 20 жовтня 2021 року;
- витребувати з володіння ОСОБА_2 спірну двокімнатну квартиру, загальною площею 52,97 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2023 року у задоволені позову ОСОБА_1 в особі представника-адвоката Фельського Сергія Леонідовича, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Фельського Сергія Леонідовича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування  судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального  права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції  неповно з`ясував фактичні обставини справи, не надав належну оцінку всім доказам у справі, без будь-якого правового обгрунтування дійшов висновку щодо наявності кредитної заборгованості, розміру цієї заборгованості та інше. Виконавчий напис вчинений нотаріусом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який було укладено у 2006 році, проте стягненням відбулося в 2020 році, що свідчить про спірність наявності заборгованості, її розміру. Суд не перевірив дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису вимог Закону України «Про нотаріат». Не надано доказів щодо укладення між Банком та позивачем кредитного договору. Оскільки на думку апелянта, виконавчий напис є таким, що не підлягає виконаню, таким чином в силу статтей 203, 215 ЦПК України є підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів продажу спірної квартири, а також виданих за результатами цих торгів: протоколу проведення електронних торгів, акта приватного виконавця про проведення електронних торгів та свідоцтва про право власності на спірну квартиру. З огляду на те, що спірна квартира вибула поза волею її власника ОСОБА_1 , то позовні вимоги про витребування із незаконного володіння ОСОБА_2 спірної квартири в порядку визначеному ч. 1 ст. 388 ЦК України також підлягають задоволенню. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи, приватний виконавець Безмагоричних М.А., Державне підприємство «СЕТАМ», ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа – приватний нотаріус Івано- Франківського міського нотаріального округу Личук Т. В., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень судової повістки (т.2 а.с.41-44, т.3 а.с.34) до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що   Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки вищезазначені учасники справи були належним чином повідмленні про дату, час та місце розгляду справи, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності приватного виконавця Безмагоричних М.А., Державного підприємства «СЕТАМ», ТОВ «Кредитні ініціативи», третьої особи – приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т. В.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам  відповідає.

Відмовляючи в задовленні позову ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку нотаріусом повністю дотримано процедуру вчинення виконавчого напису, виконавчий напис вчинено у межах встановленого законом строку. Наявність боргу та сума заборгованості позивачем в позовній заяві не оскаржувалась. Належних і допустимих доказів, які б спростували безспірність вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до позивача ОСОБА_1 не надано. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними документів складених в результаті проведення електронних торгів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення вимог порядку при проведенні електронних торгів, що ці порушення вплинули на результати торгів та були порушені законні інтереси позивача під час проведення електронних торгів. Дії приватного виконавця Безмагоричних М.А. щодо отримання та подання документів для проведення електронних торгів в рамках виконавчого провадження позивач не оскаржував, а також не надав доказів про визнання його дій незаконними. Щодо позовних вимог про витребування майна від добросовісного набувача ОСОБА_2 , то суд першої інстанції виходив з того, що вона є переможцем торгів є добросовісним набувачем квартири, а у відповідності ч.2 ст.388 ЦК України, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. 

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. 
Судом встановлено, що 03 листопада 2020 року, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5538, про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», заборгованість, що виникла за Кредитним договором № 175/кф-06 від 07 вересня 2006 року, який укладений між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.16).
Відповідно до вказаного виконавчого напису вбачається, що правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за вказаним кредитним договором є ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі Договору про відступлення усіх прав та обов`язків від 17 грудня 2012 року. Строк платежу по Кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 вересня 2017 року по 01 вересня 2020 року. Загальна сума заборгованості 40 706 доларів США 64 центи, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту – 14500, 00 доларів США; простроченої заборгованості за відсотками та комісією - 25997,86 доларів США, строкової заборгованості за відсотками та комісією -206, 78 доларів США, сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису -1500, 00 грн (т.1 а.с.16).

       Відповідно до Заяви про відкриття виконавчого провадження від 26 листопада 2020 року за вих. № 443/20, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагорочних М.А. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису № 5538 від 03 листопада 2020 року вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. з метою забезпечення примусового виконання вказаного виконавчого напису винести постанову про арешт/розшук майна боржника та заборону його відчуження і направлення її до відповідних установ (органів) для виконання (т.1 а.с.14-15).

       Відповідно до Постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. про відкриття виконавчого провадження від 04 грудня 2020 року, відкрито виконавче провадження № 63825218 щодо виконання виконавчого напису № 5538 виданий 03 листопада 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 175/КФ-06 від 07 вересня 2006 року у розмірі 1163 395,77 грн та 1500,00 грн за вчинення виконавчого. Зобов`язавно боржника подати декарацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесенння до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 116 489,58 грн (т.1 а.с.22-23, 164-165). 

Оригінали постанов про відкриття провадження з ідентифікатором доступу були направлені боржнику та стягувачу рекомендованим поштовим відправленням на адреси, які зазначені у виконавчих документах (Т. 1 а.с.161-163, 166-169).

       В ході примусового виконання приватним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника – Двокімнатна квартира, загальною площею 52,97 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з Договором дарування, № 1-615 від 23 лютого 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Запорізької нотаріальної контори Запорізької області Кузьміною Ольгою Володимирівною (Т. 1 а.с. 175-178, 186).

       Згідно Звіту про оцінку арештованого майна № 95/21 складеного 22 червня 2021 року субєктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , вартість двохкімнатної квартири, загальною площею 52,97 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , склала 697 948, 00 грн без ПДВ (Т. 1 а.с.182). 

Відповідно до Повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Міністерства юстиції України від 24 червня 2021 року за № 4254 щодо результатів оцінки арештованого майна за виконавчим провадженням № 63825218 від 04 грудня 2020 року з примусового виконання виконавчого напису № 5538 виданий 03 листопада 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., Стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи» та боржника ОСОБА_1 було повідомлено, що з метою виконання вказаного виконавчого провадження ним було описане та арештоване майно у вигляді спірної квартири, залучено суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання ОСОБА_3 , яким надано звіт про оцінку майна. Також повідомлено, що за вказаною в звіті ціною майно буде передано на реалізацію у встановленому чинним законодавством порядку. Також, роз`яснено, що в разі незгоди з результатами визначеня вартості чи оцінки майна, на підставі ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» вони мають право оскаржити їх у судовому порядку у 10-денний строк з дня отримання цього повідомлення (Т.1 а.с.181).

       В подальшому, зазначене майно було передано на реалізацію до Державного підприємства «СЕТАМ» (01001, м. Київ, Стрілецька, буд. 4-6, https://setam.net.ua) та внесено до системи електронних торгів арештованим майном, лот № 485919.

Згідно протоколу проведення електронних торгів № 547741 від 26 липня 2021 року електронні торги за лотом № 485919 не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Після уцінки вищезазначеного майна боржника були призначені повторні електронні торги за ціною, що становить 85 % початкової вартості майна.

Згідно протоколу проведення електронних торгів № 547741 від 26 липня 2021 року електронні торги за лотом № 485919 не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Після уцінки вищезазначеного майна боржника були призначені повторні електронні торги за ціною, що становить 70 % початкової вартості майна.

       Згідно з протоколу про проведені електронні торги № 552629 від 06 вересня 2021 року за реєстраційним лотом № 491377, сформованого ДП «СЕТАМ» 06 вересня 2021 року о 22:00:16 вказане майно, а саме: Двокімнатна квартира, загальною площею 52,97 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , було реалізовано та переможцем торгів визначено: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Веселівським РВ УМВС України у Запорізькій області 11 січня 2002 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Майно було реалізовано за 488 563,60 грн. Сума сплаченого гарантійного внеску – 24428,18 грн. (Т.1 а.с.17-18).

Відповідно до Акту про проведені електронні торги від 21 вересня 2021 року, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагорочних М.А., при примусовому виконанні виконавчого напису № 5538 виданий 03 листопада 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» за Кредитним договором № 175/КФ-06 від 07 вересня 2006 року у розмірі 1 163 395,77 грн та 1 500,00 грн за вчинення виконавчого напису.

Відповідно до пункту 8 Розділу Х Порядку реалізації арештованого майна від 29 вересня 2016 року № 2831/5 Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках передбачених законодавством. Майно було реалізовано за 488 563,60 грн. Сума сплаченого гарантійного внеску – 24428,18 грн. Сума перерахована на рахунок приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагорочних М.А. – 464 135,46 грн (Т.1 а.с.26-27).

       Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 25 січня 2022 року ОСОБА_4 , квартира, загальною площе 52,97 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності: ОСОБА_2 , право власності зареєстровано 20 жовтня 2021 року за номером 44543687, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Рикитянською Т.Г., на підставі Свідоцтва серії та номер 883, виданий 20 жовтня 2021 року, Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 61023854 від 20 жовтня 2021 року (Т.1 а.с.20-21). 

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат").

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно із підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням зазначеного та приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки надані ТОВ «Кредитні ініціативи» нотаріусу документи підтверджують безспірність заборгованості, яка виникла за вказаним договором позики, а іншого позивачем не доведено.

При зверненні до нотаріуса для вчинення виконавчого напису ТОВ «Кредитні ініціативи» до заяви були долучені всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, а нотаріусом було дотримано процедуру вчинення виконавчого напису, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису від 03 листопада 2020 року указана відповідачем заборгованість є безспірною.

Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» для вчинення виконавчого напису не надав нотаріусу всі необхідні документи, які б свідчили про безспірність заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не підтвердженні належними доказами. Напроти, з матеріалів нотаріальної справи вбачається, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу ТОВ «Кредитні ініціативи» були надані: заява про вчинення виконавчого напису, в якій зазначений детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 175/КФ-06 від 07 вересня 2006 року укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та ОСОБА_1 , оригінал кредитного договору № 175/кф-06 від 07 вересня 2006 року, договір про внесення змін до кредитного договору № 175/кф-06 від 07 вересня 2006 року № 2 від 12 травня 2008 року та № 3 від 28 липня 2008 року, засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; згідно до направленої боржнику письмової вимоги (повідомлення) останньому було надано термін для погашення заборгованості до 05 листопада 2020 року, договір відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ « Кредитні ініціативи» ( т.3 а.с. 51-59).

Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч вимогам п. 2. 3 п. 2 Глави 16 розділу 11 Порядку, відповідачем не надано доказів того, що він надсилав позивачу письмову вимогу про усунення порушень є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Згідно з підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Враховуючи викладене, апеляційний суд зазначає про те, що правовідносини, які виникли між сторонами, не регулюються підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки зобов`язання не були забезпечені іпотекою, тобто боржник не є іпотекодавцем, а виконавчий напис не стосувався звернення стягнення на предмет іпотеки.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 199/1467/21провадження № 61-9471св22.

Доводи апеляційної  скарги про те, що неповідомлення належним чином позивача про вчинення виконавчого напису позбавило останнього надати свої заперечення щодо самого розрахунку боргу та його складових, колегією суддів не приймаються, оскільки переліком документів не встановлено обов`язку кредитора подавати нотаріусу такі докази із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості, що виникла з кредитних правовідносин.

Разом з тим, позивач не спростовує розрахунок заборгованості належними і допустимими доказами, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, отже сума заборгованості позивачем не заперечується.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 

Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 , звертаючись до суду з указаним позовом, посилався на те, що електронні торги з реалізації належної йому квартири відбулися з порушенням установленого законодавством порядку їх проведення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку регламентуються Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, четвертою та п`ятою статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. 

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 Закону України "Про виконавче провадження).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних/електронних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.

Зазначене узгоджується і з положеннями статей 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України, з аналізу яких можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних/електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець.

Набуття майна за результатами прилюдних/електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба/приватний виконавець та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, а відтак така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою, шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).

Вказане відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, провадження № 12-128гс18, від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18 та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18. 

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Оскільки за змістом частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних/електронних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами таких торгів, то підставами для визнання оспорюваних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил їх проведення.

Отже, правова природа продажу майна з публічних торгів дає можливість визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону.

При вирішенні спору про визнання прилюдних/електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку № 2831/5 та інших норм законодавства при проведенні торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати цих торгів, на момент проведення торгів. 

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17, від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц.

Крім того, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка 
їх оспорює (постанова Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15).

Отже, підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатністьі взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраниму справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку відповідним доводам касаційної скарги щодо порушення приватним виконавцем положень Закону України "Про виконавче провадження", апеляційний суд виходить з наступного. 

Допущені приватним виконавцем порушення при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", до призначення прилюдних/електронних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню у порядку, передбаченому цим Законом. 

Схожий висновок викладений у постановах: Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-370цс16, Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 330/1852/16-ц, провадження № 61-21931св18, Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц, провадження № 14-529 цс19.

Відтак, правильними є висновки суду про те, що дії державного/приватного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження.

Позивач не оскаржив дії приватного виконавця Безмагоричних М.А. щодо отримання та подання документів для проведення електронних торгів в рамках виконавчого провадження, а також не надав доказів про визнання його дій незаконними, не встановлено протиправності дій приватного виконавця з визначення вартості спірного майна, як і не встановлено порушень порядку проведення суб`єктом оціночної діяльності оцінки майна, у зв`язку з чим суд прийшов до вірного висновку, що доводи ОСОБА_1 щодо порушень, допущених приватним виконавцем до початку торгів не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), які б свідчили про інший розмір вартості спірної квартири . При цьому не провів власну оцінку спірного нерухомого майна, тому доводи апелційної скарги, що вартість спірної квартири при її оцінці була заниженою є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України). 

Також правильними є посилання суду на те, що заявка на реалізацію арештованого майна містила всі необхідні дані для передання спірного майна на реалізацію, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

         Отже, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання електронних торгів недійсними, та скасування акта про проведені електронні торги, так як позивач не довів належними та допустимими доказами факт порушення правил проведення торгів, визначених Порядком № 2831/5, як і не довів, що ці порушення могли вплинути на результати торгів і на його права та законні інтереси, як боржника виконавчого провадження із зазначених у позові підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що переможниця електронних торгів є ОСОБА_2 .

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просив витребувати на його користь квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У частині другій статті 388 ЦК України передбачено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення (частини перша, п`ята статті 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. В першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник (частина перша статті 50 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини першої статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) зроблено висновок про те, що частина друга статті 388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто, на підставі частини другої статті 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) наголошено на тому, що метою реалізації майна на прилюдних торгах є продаж майна за найвищою ціною внаслідок конкуренції покупців; для успішної конкуренції покупців потрібно, щоб добросовісні покупці були впевнені в тому, що в разі перемоги на прилюдних торгах вони отримають майно вільним від обтяжень і вимог інших осіб.

У постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (провадження № 12-10гс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть. Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що прийняття рішення, за наслідком якого добросовісний набувач всупереч приписам статті 388 ЦК України втрачає такий статус, а відтак втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятним та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Адже не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з порушеннями інших осіб (продавця чи осіб, які його представляють у силу вимог закону), допущеними в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, крім випадків передбачених у статті 388 ЦК України. Тому в разі якщо право власності належало не боржнику, а іншій особі, це не може бути протиставлене покупцю (навіть якщо майно вибуло з володіння такої особи поза її волею), але лише за умови добросовісності покупця.

Вирішуючи питання про витребування спірного майна, передусім потрібно перевірити добросовісність набувачів майна.

Апеляційний суд враховує, що учасник торгів у будь-який спосіб не може впливати ані на визначення стартової ціни предмета продажу, ані на результати продажу, окрім пропозиції найвищої ціни у торгах, у результаті чого він стає переможцем відповідних торгів. Тобто природа торгів виключає будь-який вплив покупця на перебіг процедури продажу. Недобросовісним набувач може бути в торгах лише, якщо він вчинив правопорушення, яке підтверджено відповідним судовим рішенням.

Позивач в позовній заяві не посилався та не доводив існування будь-яких обставин на підтвердження недобросовісності ОСОБА_2 , яка придбала квартиру на торгах у порядку, встановленому для виконання судових рішень, як особа, яка запропонувала найвищу ціну за лот. Зокрема позивач не надав до суду доказів того, що ОСОБА_2 знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття майна всупереч закону.

До того ж права такого набувача захищені частиною другою статті 388 ЦК України, яка гарантує, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, 02.06.2016 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.
Тож Сопіна Л.В. як добросовісний набувач, від якої не може бути витребуване майно на підставі частини другої статті 388 ЦК України, оскільки виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого документу – виконавчого напису приватного нотаріуса Івано –Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. від 03 листопада 2020 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ « Кредитні ініціативи» за кредитним договором у розмірі 40706 доларів США 64 центи на день вчинення цього напису, згідно офіційного курсу гривні щолдо іноземних валют 28,58. становить 1163395, 77 грн.
Зокрема така позиція узгоджується з правовими висновками викладеними у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Посилання позивача в позовній заяві на те, що виконавчий напис приватного нотаріуса Івано –Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. від 03 листопада 2020 року в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, тому процедуру реалізації майна ОСОБА_1 у примусовому порядку не можна вважати такою, що відповідає вимогам закону, оскільки скасуванням виконавчого напису втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять судового рішення, яке набрало законної сили про визнання вищезазначеного виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Оскаржуваним рішенням у цій справі у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано–Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. від 03 листопада 2020 року таким, що не підлягає виконанню відмовлено. З таким судовим рішенням погоджується й апеляційний суд.

Таким чином, судом під час розгляду справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права, як і не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідні доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди заявника з ухваленим судовим рішенням, а тому відхиляються апеляційним судом.

При цьому порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.

Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Судове рішення є правильним по суті й законним, а тому не може бути скасоване з формальних підстав.

У цілому доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, є ідентичними аргументам, викладеним у позовній заяві, їм уже надавалася оцінка судом першої інстанції, а тому вони не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка обгрунтовано викладена в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Відповідно до п. п. б), в) п 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині судового рішення апеляційний суд повинен зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції – у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Фельського Сергія Леонідовича – залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого  2023 рокуу цій справі  залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 18 серпня 2023 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.