ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3294/23  Номер провадження 22-ц/814/4038/23	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року 	м. Полтава	

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.
за участю секретаря Чемерис А.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 – адвоката Остапенка Андрія Ігоровича на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2023 року,
       В С Т А Н О В И В :
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною заявою у порядку окремого провадження.
У вказаній заяві просила суд:
встановити факт родинних відносин між громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме, що вони доводяться один одному тіткою та племінником відповідно;
встановити, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на час відкриття спадщини після смерті своєї матері громадянки України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто станом на 10.10.2020 р., постійно проживав разом з нею в будинку АДРЕСА_1 ;
встановити, що громадянка України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на день своєї смерті була співвласником 11/40 часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Заяву заявниця обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла її сестра - громадянка України ОСОБА_6 не залишивши заповіту.
Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 11/40 часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належали спадкодавцю на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 20.10.1995 р. у справі № 2-142/95.
Єдиним спадкоємцем за законом першої черги був син спадкодавця та племінник заявниці - громадянин України ОСОБА_5 , який спадщину прийняв на підставі ч. З ст. 1268 ЦК України, оскільки був зареєстрований та постійно проживав разом зі своєю матір`ю на день її смерті у згаданому вище будинку.
Свідоцтво про право на спадщину після смерті матері він не отримав, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 помер не залишивши заповіту.
В шлюбі він не перебував, власних дітей, братів та сестер не мав. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла вже згадана вище частка у праві спільної часткової власності на будинок.
Спадщину після смерті свого племінника ОСОБА_5 , прийняла його тітка - заявниця, шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Інші особи спадщину не приймали, що може бути підтверджено матеріалами спадкової справи.
Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Ярового О.Б. від 23.02.2023 р. заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку в праві спільної часткової власності на будинок після смерті ОСОБА_5 .
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, в частині вимог про встановлення факту постійного проживання   ОСОБА_5 з  ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1  на день її смерті, та в частині вимоги про встановлення факту належності  ОСОБА_6 на день її смерті 11/40 часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1   у зв`язку з наявністю спору про право.
Роз`яснено заявнику право звернення до суду з позовом на загальних підставах.
Відкрито провадження у справі за заявою   ОСОБА_1  в частині вимог про встановлення факту родинних відносин.
Справу призначено до розгляду в окремому провадженні з повідомленням учасників справи.
Не погодившись із вказаною ухвалою в частині відмови у відкритті провадження у справі, її в апеляційному порядку оскаржив представник  ОСОБА_1 - адвокат Остапенко Андрій Ігорович, прохав ухвалу в цій частині скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції наявність спору не встановив, йог характер та учасників (спадкоємців) не визначив. 
Вказував, що заяви про встановлення факту також не вбачається існування спору про право, у заяві наголошується на тому, що будь-який спір відсутній. Тому правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК не було.
Вважає, що висновки суду першої інстанції, покладені в основу оскаржуваного судового рішення, не відповідають обставинам справи і має місце порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що встановлення факту постійного проживання ОСОБА_5 зі спадкодавцем – ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , на день її смерті необхідно заявнику для вирішення надалі питання щодо права на спадкове майно.
Судом встановлено, що вимога про встановлення факту, що   ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , станом на день своєї смерті була співвласником 11/40 часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , фактично є вимогою про визначення частки співвласника у праві спільної власності, що неможливо встановити в порядку окремого провадження.
Відмовляючи у відкритті провадження за вказаними вимогами, суд першої інстанції виходив з того, що наявний спір про право.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. 
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частина перша ст.315 ЦПК України передбачає перелік справ, що розглядає суд про встановлення факту. Цей перелік не є вичерпним. За змістом частини другої ст.315 ЦПК України у судовому порядку також можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Окрім того, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Зі змісту заяви вбачається, що встановлення факту постійного проживання ОСОБА_5 зі своєю матір`ю (спадкодавцем) на день її смерті необхідно для вирішення надалі питання щодо права на спадкове майно.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися питання про факт, але не спір про право цивільне.
Крім того, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вимога про встановлення факту, що   ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , станом на день своєї смерті була співвласником 11/40 часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 є вимогою про визначення частки співвласника у праві спільної власності, оскільки наведені вище обставини свідчать про наявність спору про право цивільне між співвласниками майна та може призвести до порушення прав останніх.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі, роз`яснивши заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.
Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, які призвели, або могли призвести, до неправильного вирішення справи.
Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.        
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, ухвала залишається без змін, як така, що відповідає вимогам чинного процесуального законодавства.
Ураховуючи те, що ухвала Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2023 року в частині відкриття провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин не оскаржується, тому, у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Остапенка Андрія Ігоровича – залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                         Т.В. Одринська 

Судді                                                 В.П. Пікуль

       О.О. Панченко