УХВАЛА

04 вересня 2023 року 
м. Київ
справа №620/8777/22
адміністративне провадження № К/990/29173/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Ханової Р. Ф., 
суддів - Гончарової І.А., Хохуляка В.В., 
розглянувши матеріали касаційної скарги    Головного управління ДПС у Чернігівській області
на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року 
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2023 року 
у справі    №620/8777/22
за позовом Державного підприємства «Новгород-Сіверське лісове господарство» 
до Головного управління ДПС у Чернігівській області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

УСТАНОВИВ:

23 серпня 2023 року до Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Чернігівській області      на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року      та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у справі      №620/8777/22, предметом спору у якій є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 3 лютого 2022 року №      1339/25010700 та № 1340/25010700.
Ухвалою Верховного Суду від 25 серпня 2023 року було залишено без руху касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області, з наданням скаржнику строку   для усунення виявлених недоліків касаційної скарги.  
Серед недоліків касаційної скарги було зазначено про те, що у касаційній скарзі, скаржник, як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 3 частини четвертої   статті 328 КАС України, без наведення обов`язкових умов передбачених для оскарження судових рішень в касаційному порядку на цій підставі.  
Залишаючи касаційну скаргу без руху Верховний Суд зазначив, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої   статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
01 вересня 2023 року до Верховного Суду надійшло клопотання заявника касаційної скарги про виконання вимог ухвали щодо виправлення її недоліків, з долученням нового тексту касаційної скарги, із зазначенням того, що застосовані судами попередніх інстанцій Методичні рекомендації з формування собівартості продукції (робіт, послуг) на підприємствах, що належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України, які затверджені наказом цього агентства від 14 травня 2013 року №124, не є нормативно правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, та не є джерелом права, яке застосовується судом відповідно до частини другої статті 7 КАС України. 
Інших доводів на виконання ухвали Верховного Суду, щодо зазначення підстав касаційного оскарження відповідач не навів. 
При вирішенні питання про наявність підстав для відкриття касаційного провадження за означеною скаргою, Верховний Суд виходить з такого.
Звертаючись із касаційною скаргою 23 серпня 2023 року, відповідач зазначив про наявність підстав для касаційного оскарження, а саме пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, доводить відсутність висновків Верховного Суду щодо рішення у подібних правовідносинах, та покликається на відкриття касаційного провадженні у інших справах з підстав пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Статтею 328 КАС України    передбачено право на касаційне оскарження.
Частиною першою    статті 328 КАС України    визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Стаття 330 КАС України    містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.
Так, відповідно до пункту 4 частини другої    статті 330 КАС України    у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)    статтею 328 цього Кодексу    підстави (підстав). 
Суд в черговий раз зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої    статті 328 КАС України    (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися. 
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої    статті 328 КАС України.
Суд визнає неприйнятними посилання заявника касаційної скарги на відсутність висновків Верховного Суду зі спірного  питання,  з огляду на рішення Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 620/4002/20 та від 26 лютого 2019 року у справі № 825/2075/17.
Суд визнає, що підстави для відкриття касаційного провадження відповідно пункту 3  частини  четвертої статті 328 КАС України касаційною скаргою від 23 серпня 2023 року, з урахуванням касаційної скарги від 01 вересня 2023 року, не доведені. 
Суд визнає вимоги процесуального закону з урахуванням ухвали  Верховного Суду про залишення без руху касаційної скарги від 25 серпня 2023 року та ухвали Верховного Суду про повернення касаційної скарги від 25 липня 2023 року відповідачем не виконаними, що зумовлює неможливість відкриття касаційного провадження за касаційної скаргою.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга податкового органу підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд, -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у справі      №620/8777/22 - повернути заявнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, скаржнику - копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Судді 	 Р.Ф. Ханова  	
          	 І.А. Гончарова   В.В. Хохуляк