УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2023 року
м. Київ
справа № 345/1070/22
провадження № 51-4228 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2023 року,   
встановив:
Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня       2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2023 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Засуджений звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд рішення апеляційного суду щодо нього.
Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2023 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України, оскільки наведене обґрунтування вимог засудженим було викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України. При цьому у поданій скарзі засуджений, 
оспорюючи свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, вказував на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просив дати іншу оцінку, ніж її дали суди, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду. При цьому  засуджений не зазначав, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанційта не конкретизував, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судом рішення,які саме доводи  його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Крім того, у вступній частині касаційної скарги засуджений зазначав, що його касаційна скарга подана на вирок Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня                         2023 року, чим допускав протиріччя, просив скасувати вирок апеляційного суду та   не вказував, яке рішення слід прийняти за наслідками касаційного розгляду згідно ст. 436 КПК України, чим допускав протиріччя. Також засуджений в порушення вимог                     ч. 5  ст. 427 КПК України не надавав копії оскаржуваного судового рішення.
Також засудженому було роз`яснено, що у разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 13 липня 2023 року від засудженого надійшли доповнення до касаційної скарги.
Проте, як убачається зі змісту касаційної скарги з доповненнями, вимог ст. 427 КПК України засудженою не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто. 
Зокрема, у касаційній скарзі з доповненнями не міститься обґрунтування необхідності скасування судових рішень з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, а саме: 1)істотного порушення вимог кримінального процесуального закону;                            2)неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність;       3)невідповідності  призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Натомість, у касаційній скарзі засуджений, оспорюючи свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, зокрема, зазначає, що апеляційний суд не взяв до уваги ряд доказів про його невинуватість, а саме: матеріали відеозаписів на території закладу «Садиба» від 19 січня 2022 року, показання свідка ОСОБА_5 та не встановив правдивість показань потерпілої ОСОБА_6 . 
Проте засуджений не наводить підстав для повторного дослідження доказів та обставин, встановлених під час кримінального провадження, а також не зазначає,  яких порушень норм процесуального закону припустився апеляційний суд в частині дотримання приписів ч. 3 ст. 404 КПК України, з огляду на те, що відмова в задоволенні клопотання не може беззаперечно вважатися порушенням норм матеріального або процесуального закону за відсутності належного обґрунтування.
Таким чином,  засуджений не зазначає, яким чином відмова у задоволенні вищевказаних клопотань вплинула на законність чи обґрунтованість судових рішень в цілому, з урахуванням положень статті 438 КПК України, та не вказує, які саме норми процесуального або кримінального закону не дотримано апеляційним судом, що вплинули чи могли вплинути на ухвалення законного і обґрунтованого рішення в кримінальному провадженні, з урахуванням наведених ним у скарзі доводів.
Проте засуджений знову вказує на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
Враховуючи наведене, засуджений так і не зазначає на конкретні порушення закону, з урахуванням положень ст. 438 КПК України, які були б допущені апеляційним судом, оскільки не вказує, у чому саме ці порушення полягали, в чому саме незаконність ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на його думку, було допущено цим судом, які доводи  його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив, та чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним ухвали  апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Крім того, у прохальній частині касаційної скарги з доповненнями засуджений просить скасувати вирок Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2023 року, хоча, як вбачається із матеріалів касаційного провадження,  ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2023 року вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2023 року залишено без зміни.
Таким чином, засудженим не усунуто в установлений строк недоліки касаційної скарги, залишеної без руху. 
Оскільки в установлений строк засудженим не усунуто недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, то його скарга підлягає поверненню.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_4 на ухвалу                              Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2023 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                 ОСОБА_2                                              ОСОБА_3