Справа № 450/4081/21                                Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А. 
Провадження № 22-ц/811/638/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І.
з участю представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном.
В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що протягом багатьох років вона користується 1/2 частиною будинку по АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності згідно договору дарування від 16 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Леон М.В. 
Стверджувала, що вказана частина фактично виділена в натурі, обладнана окремим входом з іншої сторони, земельна ділянка під цією частиною будинку належить їй на праві власності та є повністю відокремленою від іншої половини будинку. 
Вказувала, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 травня 2018 року по справі №450/373/14-ц за її позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яке набрало законної сили 21 травня 2019 року, за нею визнано право власності га 1/4 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 , як одержану в порядку спадкування по смерті ОСОБА_6 у відповідності до приписів ч.3 ст.1268 ЦК України. 
Зазначала, що її право власності на підставі вказаного рішення було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав станом на 04 листопада 2019 року. Вказана 1/4 ідеальна частина входить до складу іншої половини цього ж будинку і нею від часу смерті попереднього власника – ОСОБА_7 та по даний час користуються виключно відповідачі. 
Також вказувала, що фактично з 2010 року між сторонами– ОСОБА_3 та ОСОБА_1 тривали судові спори з приводу визнання права власності на частки у цьому будинку, спір було завершено лише у 2019 році, тому жодного усталеного порядку користування частинами вказаного житлового будинку між сторонами немає. Їй належить не конкретна 1/4 частина цього будинку, а ідеальна частина, яка в даний час, через чинення їй перешкод, не може бути конкретизована (визначена) в натурі, оскільки вона не має фактично доступу до цих приміщень, проте право власності на таку частину оформлено належним чином і вона має право нею володіти та користуватися. 
Стверджувала, що вона не має реальної можливості володіти та користуватися присудженою їй на підставі рішення суду 1/4 частиною житлового будинку, оскільки відповідачі не допускають її на подвір`я будинку, на її спроби потрапити до будинку реагують дуже агресивно, погрожують застосувати фізичне насильство. Загальна площа будинку становить 95,7 кв.м., належна їй 1/4 частина має умовну площу 23,92 кв.м., не є незначною та може бути виділена в натурі, шляхом обладнання окремого входу.
Просила зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не чинити їй перешкод у користуванні майном – належною їй на праві спільної сумісної власності частиною житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 шляхом звільнення відповідачами спірних приміщень та видачі їй ключів від замка ( замків ) вхідних дверей і вселення її до цієї частини будинку.
Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном – відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заявлені позовні вимоги є передчасними оскільки виходив з того, що позивачкою не надано доказів щодо поділу спірного будинку із визначенням конкретної його частини власникам ідеальних часток.
Стверджує. що спосіб захисту її порушеного права - зобов`язання відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні майном належною їй на праві власності 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом вселення її до цієї частини будинку був обраний правильно та забезпечив би ефективний захист порушених прав, а саме одержання можливості безперешкодного користування своєю власністю.
На думку позивачки, висновок суду про передчасність її звернення до суду з мотивів відсутності реального поділу спірного будинку є незаконним - суперечить чинному законодавству та практиці ВС у подібних справах.
Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2022 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.
Судом та матеріалами справи встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 травня 2018 року, яке набрало законної сили, у справі №450/373/14-ц позовні вимоги задоволено частково.
Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом №1-938 від 03 квітня 2007р. видане державним нотаріусом Пустомитівської держаної нотаріальної контори Підгірняк Н.С. по спадковій справі № 85/2007, в частині визнання за ОСОБА_3 право на спадкування 1/4 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 ; 
визнано недійсним витяг про реєстрацію права власності за № 14490154 оформлений ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 10 травня 2007 року за реєстраційним номером 2987274 в частині реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на частину будинковолодіння АДРЕСА_1 ; 
визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/4 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 , як одержану в порядку спадкування по смерті ОСОБА_6 . 
Визнано незаконним та скасовано рішення № 75 6-ї сесії 5-го скликання Сокільницької сільської ради від 24 листопада 2006 року в частині передачі гр. ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,1012 га. по АДРЕСА_2 . Сокільники Пустомитівського районного суду Львівської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку; визнано незаконними та скасовано державний акт про право власності на землю серії ЯД №521066 зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за №01:07:458:00526 на земельну ділянку площею 0,1012 га. кадастровий номер 4623686400:01:004:0569 передану ОСОБА_3 згідно рішення Сокільницької сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області №75 від 24 листопада 2006 року, а також скасовано державну реєстрацію даного акту. 
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 187452766 від 04 листопада 2019 року, ОСОБА_1 належить 1/4 спільної часткової власності у праві приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 95,7 кв.м, житловою площею 37,8 кв.м.
Згідно довідки ОКП «БТІтаЕО» від 30 жовтня 2019 року, станом на 29 грудня 2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності в цілому:
ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 ) – 1/2 частина на підставі договору дарування 1/2 ідеальної частини житлового будинку, посвідченого Леон М.В., приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу р. №6156 від 16 грудня 2003 року, зареєстрованого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» р. №2987274 від 05 листопада 2004 року;
ОСОБА_1 – 1/4 частина на підставі заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 серпня 2010 року, зареєстрованого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» р. №2987274 від 11 жовтня 2010 року;
ОСОБА_3 – 1/4 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Пустомитівською держнотконторою р.№1-938 від 03 квітня 2007 року, зареєстрованого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» р. №2987274 від 27 березня 2007 року.
Таким чином, будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 – по 1/4 ідеальній частині та 1/2 – ОСОБА_1 та їх частки не виділені в натурі.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що реального поділу будинку по АДРЕСА_1 не здійснено, а тому заявлені позовні вимоги є передчасними.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, виходячи із наступних підстав.
Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено перелік речових прав, похідних від права власності:
право користування (сервітут);
інші речові права відповідно до закону. 
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Відтак, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Як вбачається з матеріалів справи, в лютому 2023 року ОСОБА_1 зверталася до Львівського районного Управління поліції №2 відділу поліції №3 з приводу того, що відповідачі протягом тривалого часу синять їй перешкоди у користуванні майном та перешкоджають доступі до нього за наслідками вказаного звернення отримала відповідь від 03 березня 2023 року №4256/43/01-23 в якій було роз`яснено право звернення до суду.
Крім цього встановлено, що з 2010 року і до 2019 року між сторонами - ОСОБА_3 ОСОБА_1 тривали судові спори з приводу визнання права власності на частки у цьому будинку, що підтверджує наявність між сторонами конфлікту з приводу спірної частини будинку, яка була предметом спору по справі № 450/373/14-ц зокрема і в частині можливості користування спірною часткою в будинку.
Допитана в суді апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_1 показала, що вона користується належною їй на праві власності частиною будинку за адресою АДРЕСА_1 , оскільки відповідачі їй чинять перешкоди у користуванні іншою частиною цього будинку.
За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про недоведеність факту чинення позивачці з боку відповідачів перешкод у користуванні майном – належною їй на праві спільної сумісної власності частиною житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 є помилковим.
Враховуючи те, що частка домоволодіння АДРЕСА_1 належить позивачці на праві власності і вона, як співвласник майна, має право користуватися та розпоряджатися спірним майном, проте відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні таким майном, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом видачі їй ключів від замка ( замків ) вхідних дверей спірної частини будинку, оскільки саме таким чином можливо поновити право ОСОБА_1 на користування спірним житловим приміщенням. Врешті вимог слід відмовити за необґрунтованістю.
За вказаних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2022 року до скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути по 686 гривень судових витрат
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні майном – належною їй на праві спільної сумісної власності частиною житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 шляхом видачі їй ключів від замка ( замків ) вхідних дверей. 
В решті вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 686 гривень судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 14 липня 2023 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.