ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5759/23 Справа № 932/6130/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С.О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» 
на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року 
у справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2021 року АТ «Альфа-Банк», яке в подальшому змінило назву на АТ «СЕНС БАНК» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 11 січня 2018 року між банком та ОСОБА_1 укладено Угоду про надання особистого кредиту № 500806614, за умовами якої позивач зобов`язується надати відповідачеві кредит, а останній зобов`язується в порядку та на умовах, що визначенні договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього, графіком погашення кредиту.
ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 16 червня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 172 481,75 грн, яка складається із: 118 628,47 грн. – заборгованості за кредитом, 48 256,67 грн – заборгованості по процентам за користування кредитом, 5 596,61 грн. комісії.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року позовні вимоги АТ «СЕНС БАНК» залишені без задоволення.
Рішення суду мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позову, оскільки банком не надано належних та допустимих доказів визначення сторонами розміру кредиту, отримання відповідачем суми кредиту, повного та детального розрахунку заборгованості позичальника, що позбавляє суд можливості перевірити правильність виконаного позивачем розрахунку заборгованості, та встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором. 
Не погодившись з рішенням суду, АТ «СЕНС БАНК» звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що з висновком суду першої інстанції не можливо погодитися, оскільки факт перерахування кредиту підтверджується банківською випискою по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом існування заборгованості у відповідача, яка повинна досліджуватись судом з іншими доказами. Крім того, додатковими поясненнями від 12 жовтня 2022 року, представник банку до судового засідання у суді першої інстанції додатково надав розрахунок заборгованості та інші документи зазначені в додатках, а також надав пояснення щодо суми кредитних коштів та порядку документального відображення доказів про отримання кредиту, згідно умов договору. Отже, встановивши, що відповідач визнає факт укладання договору та отримання кредитних коштів, навіть за наявності його факту, що розмір кредиту не було зазначено в тексті позову, судом не були досліджені додаткові докази, що в подальшому стало підставою для відмови у задоволенні позову.  
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що 11 січня 2018 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1  було укладено угоду про надання кредиту № 500806614, сума кредиту 127 111,120 грн, процентна ставка 23% річних, дата остаточного повернення кредиту 12 січня 2025 року (а.с. 8-9). 
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.
За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15 зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості за кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в цьому випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18, від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18.
Обґрунтовуючи право вимоги за кредитним договором, банк надав суду копію кредитного договору, розрахунок заборгованості за кредитом та виписку з особового рахунку позичальника  ОСОБА_1 . 
З виписки по картковим рахункам ОСОБА_1 за період з 11 січня 2018 року по 16 червня 2021 року вбачається факт надання банком кредитних коштів, а також часткове погашення позичальником кредитної заборгованості.
   Окрім того, слід відмітити, що факт отримання кредиту, окрім наявних в матеріалах справи доказів, підтверджується й діями позичальника щодо часткового повернення кредитних коштів. 
В той же час, відповідачем належними доказами не спростовано існування заявленої банком заборгованості, не надано контррозрахунку на спростування наданого банком розрахунку, або доказів повернення кредитних коштів у повному обсязі.
Доводи ОСОБА_1  про те, що банк не мав права звертатися до суду з позовом, оскільки  він не є громадянином України та відмова від ідентифікаційного номеру, позбавлені юридичного обґрунтування та зводяться до уникнення відповідальності з приводу повернення заборгованості за кредитним договором.
Суд першої інстанції при вирішенні даної справи не належно дослідив наявні в матеріалах справи докази, та не звернув уваги на те, що наданий банком розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами, а саме випискою по картковому рахунку, підтверджують розмір заборгованості відповідачки, яка заявлена до стягнення, та як, наслідок, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором від 11 січня 2018 року у розмірі 172 481,75 грн, яка складається із: 118 628,47 грн – заборгованості за кредитом, 48 256,67 грн – заборгованості по процентам за користування кредитом, 5 596,61 грн. комісії.
Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).
За подачу позову банком сплачено 2 587,23 грн судового збору, та за подачу апеляційної скарги 3 880,85 грн (а.с. 1,2,192), а відтак всього 6 468, 08 грн, які також підлягають до стягнення з відповідача на користь банку.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» - задовольнити.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (ЄДРПОУ 23494714) заборгованість за угодою про надання особистого кредиту № 500806614 від 11 січня 2018 року у розмірі 172 481,75 грн, з яких: 118 628,47 грн. заборгованість за кредитом, 48 256, 67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 596,61 грн. комісія.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 468, 08 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                М.Ю. Петешенкова
Судді:                                                                        В.С. Городнича
                                                                        О.В. Лаченкова