ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5648/23 Справа № 216/8441/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді        Агєєва О.В.,
суддів Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/8441/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про витребування майна з незаконного володіння, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року, ухваленого у складі судді Кузнецова Р.О., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовом, який неодноразово уточнював.
В обґрунтування вимог зазначив, що сторони мають у спільній частковій власності домоволодіння АДРЕСА_1 (далі-домоволодіння). 30.05.1995 року був укладений нотаріально посвідчений договір міни, згідно якого позивач отримав право на 2/5 частини Домоволодіння. Власником 3/5 частини Домоволодіння є відповідач. Сторони постійно проживають у Домоволодінні. Земельна ділянка не приватизована. У користуванні позивача знаходиться частина будинку ближче до АДРЕСА_2 (нумерація за планом Будинку від 15.10.2014 року технічного паспорту Домоволодіння від 15.10.2014 року). У користуванні позивача також перебувають господарські будівлі: Літня кухня Б, гаражі П і Р, вбиральня О, літній душ Л (літерація за Схематичним планом земельної ділянки Технічного паспорту Домоволодіння від 15.10.2014). У користуванні позивача перебуває північна частина городу. 
У користуванні відповідача знаходиться інша частина будинку, яка розташована далі від АДРЕСА_3 та ближче до городу (приміщення 2.1-2.4, 3.1-3-6) (нумерація за планом Будинку від 15.10.2014 року технічного паспорту Домоволодіння від 15.10.2014 року). У користуванні відповідача також перебувають господарські будівлі: літня кухня И, сарай Г, вбиральня М (літерація за Схематичним планом земельної ділянки Технічного паспорту Домоволодіння від 15.10.2014). У користуванні відповідача перебуває південна частина городу. 
Відповідач створює перешкоди позивачу у доступі до самочинно збудованого гаражу Р та сараю Г, який перебудований відповідачем ОСОБА_2 в два гаражі та до північної частини городу. Напроти входу до гаражу Р відповідач ОСОБА_2 викопав яму глубиною 0.3 м., у зв`язку з чим позивач позбавлений доступу до своєї частини городу та гаражу «Р». Влітку Відповідач висаджує напроти входу до гаражу Р квіти. Узимку напроти входу до гаражу Р Відповідач насипає кучу з побутових відходів, снігу інших речей, паркує автомобіль напроти входу до гаражу Р, автомобіль відповідача перешкоджає позивачу доступу до гаражу Р та частини городу, якою позивач користується. 
Також відповідач побудував металеві ворота (огородження) між стіною сараю Г та частиною городу, якою користується позивач, яке унеможливлює вільний прохід з двору вздовж задньої частини сараю Г та до літньої кухні Б, та до межі з сусіднім домоволодінням АДРЕСА_4 . Відсутність такого доступу створює позивачу перешкоду у технічному утриманні поточного ремонту літньої кухні Б сараю В, а саме: стіни вказаних побудов з боку домоволодіння АДРЕСА_4 . При цьому відповідач стверджує, що частину двору загального користування напроти частини будинку, якою користується відповідач, також перебуває у виключному користуванні відповідача. Таким чином відповідачі в порушення ст. 358 ЦК України здійснюють своє право спільної часткової власності на домоволодіння без згоди позивача - співвласника. Також відповідач порушує право позивача на користування побудовами, які перебувають у власності позивача. Тому позивач має право в порядку ст. 391 ЦК України вимагати усунення таких перешкод.
Посилаючись на порушення своїх прав позивач (з урахуванням уточнення своїх вимог) просив витребувати з незаконного володіння у відповідачів належну позивачу частку майна в праві власності 2/5 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , а саме: сарай Г і визнати за позивачем право володіння зазначеним майном; зобов`язати відповідачів відновити вільній доступ до гаражу Р, шляхом усунення за власний рахунок ями, яка перешкоджає вільному проходу пішоходу або проїзду автомобіля до вказаного гаражу; зобов`язати відповідачів на території спільної земельної ділянки вказаного домоволодіння не паркувати автомобілі, заборонити збирати сніг або інші речі, якщо таке створює будь-які перешкоди до вільного проходу або проїзду автомобіля до гаражу Р та до сараю Г; зобов`язати відповідачів відновити вільній доступ до будівель домоволодіння, яким користується позивач, а саме: літньої кухні Б, сараю В, сараю Г уздовж межі з земельною ділянкою сусіднього домоволодіння АДРЕСА_4 , шляхом знесення металевих воріт (огорожі) між стіною сараю Г та частиною городу, якою користується позивач.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року скасовано, справу   передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскаржуваним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду у частині відмови у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідачів відновити доступ до літньої кухні Б, сараю В, сараю Г уздовж межі з земельною ділянкою сусіднього домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 шляхом знесення металевої калитки (огорожі) між стіною сараю Г та північною частиною городу скасувати, ухваливши у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідачі здійснюють своє право користування вказаною земельною ділянкою без згоди позивача-співвласника, створюючи останньому перешкоди у догляді за частиною домоволодіння, яка перебуває у його користуванні (наприклад цілком «легальний», не самовільно побудований та/або самовільно реконструйований сарай Г). Факт спорудження саме відповідачем без згоди позивача металевої калитки, яка перешкоджає у доступі до вказаних частин домоволодіння не заперечувався відповідачем, підтверджений при первісному розгляді справи показами свідка - дружини відповідача та фото таблицями, які надані стороною позивача. Суд обґрунтовує своє рішення посиланням на те, що сторони самовільно побудували/ реконструювали частини домоволодіння. Але згаданий вище сарай Г не відноситься до таких. Тому вказану вище вимогу суд фактично не розглядав.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи шляхом направлення повідомлення поштою на адресу АДРЕСА_5 замовним листом з повідомленням.
Представник третьої особа в судове засідання також не з`явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню а рішення суду першої інстанції – скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Так, згідно довідки-характеристики, виданої гр. ОСОБА_4 в квітні 1984 року «Про порядок використання відокремленими житловими приміщеннями житлового будинку АДРЕСА_6 », ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого за рішенням виконкому від 08.05.1969р. №572, володіє 2/5 часток будинку, співвласники:
ОСОБА_5 на 1/5 частку на підставі свідоцтва про право власності, виданого за рішенням виконкому №60 від 08.12.1950р.;
ОСОБА_2 на 2/5 - на підставі договору купівлі-продажу засвідченого IV держнотконторою 05.11.1975р. № запису 5352 (т.2 а.с.183).
На зворотному боці даного документа вказана технічна характеристика земельної ділянки на якій розташоване спірне домоволодіння, де зазначено перелік споруд, які містяться на ній, зокрема: крім житлового будинку А-І та житлової прибудови А1-І, ще є літня кухня – Б, сараї В, Г, Д, водовід І, замощення ІІ, огорожа №1 (т.2 а.с.183 зв. бік).

Поряд з цим, відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.11.1975р. Державним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №5852, та реєстраційного посвідчення Криворізького міського БТІ від 19.11 1975 року, належить 2/5 частки житлового будинку АДРЕСА_7 , а власницею 1/5 частки вищевказаного домоволодіння є ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.03.1996, зареєстрованого в реєстрі за №3-299 (т.1 а.с.83, 84; т.2 а.с.201). При цьому, у заповіті зазначено, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з: 1/5 частки житлового будинку А-1, житлової прибудови А1-І, площею 95,6 кв.м., літньої кухні Б, сараю В, сараю Г, душу З, літньої кухні И, водоколонки І, ІІІ, замощення, паркану №1-3, які розташовані на земельній ділянці 1538 кв.м., за адресою: АДРЕСА_8 .

Згідно договору купівлі-продажу від 25.04.1984р., ОСОБА_4 продав ОСОБА_6 2/5 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_6 , розташований на земельній ділянці розміром 1538 кв.м., на якому також розташовані (крім будинку А-І, житлова площа 75,9 кв.м.), жила пристройка А1-І, літня кухня – Б, сараї В,Г,Д, водовід І, замощення ІІ, паркан №1.

Відповідно до договору міни частини житлового будинку на приватизовану квартиру від 30.05.1995 року гр. ОСОБА_7 і гр. ОСОБА_1 здійснили обмін належної ОСОБА_7 на праві власності за договором купівлі-продажу від 14.05.1990 року 2/5 частини будинку АДРЕСА_6 , у склад якого входить: кухня І-І, житлові кімнати І-2, І-3, І-4, І-5, тамбур І-6 загальною площею 47,2 кв.м. (жилою – 35,5 кв.м.), належну ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , на праві власності (свідоцтво від 19.09.1994 року №3540 виданого УЖКХ м.Кривий Ріг та зареєстрованого в БТІ за №80, запис 501), трикімнатну квартиру АДРЕСА_9 (т.2 а.с.199).

З схематичного плану земельної ділянки (з додатками) по АДРЕСА_6 від 24.10.2014 року вбачається, що на земельній ділянці крім житлового будинку А-І містяться також інші споруди, зокрема: літня кухня - Б, И, сарай - В, Г, Д, літній душ - Л, вбиральня - М, О, гараж - Р, П, хвіртка - №6, №8, огорожа - №1, 4, 7, 9. При цьому міститься позначка, згідно якої будівлі житлового будинку А-І, літньої кухні Б, сараю В зазначені як самочинне будівництво після реконструкції, а гаражі П та Р – самочинно збудовані (т.2 а.с.204-208).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 разом з іншими співвласниками є фактичними користувачами земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 , межі якої (площа та конфігурація) в установленому законом порядку не визначені та будь-якого документу про право власності чи про право користування цієї земельної ділянки вони не мають. Земельна ділянка не має кадастрового номеру, тобто вона не є об`єктом цивільних прав. Відсутність цивільного права не підлягає захисту. При цьому, заявлені позивачем вимоги про зобов`язання відповідачів відновити вільний доступ до гаражу Р, шляхом усунення за власний рахунок ями, яка перешкоджає вільному проходу пішоходу або проїзду автомобіля до вказаного гаражу; заборонити паркувати автомобілі, збирати сніг або інші речі, відновити вільний доступу до будівель домоволодіння, яким користується позивач, а саме: літньої кухні Б, сараю В, сараю Г, уздовж межі з земельною ділянкою сусіднього домоволодіння АДРЕСА_4 , шляхом знесення металевих воріт (огорожі) між стіною сараю Г та частиною городу, якою користується позивач є похідними від вимог про витребування майна з незаконного володіння, тому не підлягають задоволенню, у зв`язку з їх недоведеністю.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
Відповідно до вимог частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами першою, третьою статті 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як зазначено вище, судом було встановлено, що сторони є співвласниками нерухомого майна, а саме домоволодіння з відповідними спорудами, які розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_5 , що належать їм на праві спільної часткової власності. Частки у праві спільної сумісної власності в натурі не виділялись і порядок користування майном не встановлювався.

З наявних в матеріалах справи доказів, а саме схематичного плану земельної ділянки від 24.10.2014 з додатками (а.с.204-209. т.2) вбачається, що між сараєм Г та самочинно збудованим гаражем Р, встановлена хвіртка №8, а також між вказаним гаражем Р та північною частиною городу (межа з домоволодінням АДРЕСА_4 ) встановлена огорожа №7, які не дають можливості позивачу мати повний доступ до об`єктів права спільної часткової власності з метою їх використання та обслуговування, а саме до сараїв Г та В, а також реконструйованого приміщення літньої кухні Б.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що позивачі не є власниками земельної ділянки чи її частини (що не є на переконання колегії вирішальним в правовідносинах, що виникли між сторонами), на вказані обставини та зазначені вище норми матеріального права уваги не звернув та відмовив позивачу ОСОБА_1  у захисті свого майнового права та інтересу.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, чи судом у визначених законом випадках.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивачем доведено наявність у нього власності на частину об`єктів нерухомого майна, доведено в суді наявність перешкод у користуванні позивачем своєю власністю, то його право підлягає захисту.

Пунктами 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

З урахуванням встановлених обставин справи, заявлених позовних вимог, наданих доказів, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги позивача у частині усунення перешкод у користуванні сараями В і Г, а також літньою кухнею Б, шляхом знесення металевої калитки (огорожі), самовільно встановленої відповідачами між стіною сараю Г і північною частиною городу, що межує з домоволодінням АДРЕСА_4  – є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню.

Відповідачами, в свою чергу, не спростовано належними та допустимими доказами відсутність з їх боку неправомірних дій, щодо встановлення металевої огорожі, які заважають позивачу мати вільний доступ до будівель домоволодіння, співвласником яких він є.

За встановлених обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції, на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, у оскаржуваній частині, скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення даної вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Задовольняючі апеляційну скаргу позивача та частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, та розміру судового збору на час подання позову, апеляційний суд ухвалив стягнути з відповідачів на користь позивача 243,60 грн. судового збору, сплаченого за подання позову, 365,40 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарга, тобто по 121,80 грн. та 182,70 грн. з кожного.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відновити ОСОБА_1 доступ до споруд: літньої кухні Б, сараю В, сараю Г, що входять до складу домоволодіння АДРЕСА_5 - скасувати, в частині розподілу судових витрат - змінити.
Позов ОСОБА_1 в частині зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відновити ОСОБА_1 доступ до споруд: літньої кухні Б, сараю В, сараю Г, що входять до складу домоволодіння АДРЕСА_5 задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відновити ОСОБА_1 доступ до літньої кухні Б, сараю В, сараю Г уздовж межі з земельною ділянкою сусіднього домоволодіння АДРЕСА_4 , шляхом знесення металевої калитки (огорожі) встановленої між стіною сараю Г та північною частиною городу з боку домоволодіння АДРЕСА_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 304 (триста чотири) грн. 50 коп. судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 304 (триста чотири) грн. 50 коп. судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: 

Повне судове рішення складено 16 серпня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв