ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/644/22  Номер провадження 22-ц/814/2843/23	Головуючий у 1-й інстанції  Вітківський  М.О.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.
за участю секретаря: Філоненко О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Українська універсальна біржа про визнання договору купівлі-продажу житлової квартири дійсним та про визнання права власності на житлову квартиру
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2022 року,-
        В С Т А Н О В И В :
В липні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Потапенко А.М., звернувся суду з вказаним позовом, в якому просив визнати дійсним правочин, а саме: визнати реальними та виконаним договір купівлі-продажу № НГР-523 від 23.01.2002 року житлової квартири АДРЕСА_1 , який був укладений та зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 , право власності на вказану квартиру.
Позов мотивовано тим, що 23.01.2002 року між нею та ОСОБА_3 , укладено біржову угоду № НГР-523, на підставі якої нею у відповідача придбано квартиру АДРЕСА_1 .
У позивача відсутня (втрачена) можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, оскільки позивачу стало відомо, що продавець по договору купівлі-продажу помер.
Згодом позивач, звернувшись до нотаріуса з метою укладання договору дарування належної їй квартири дізналась, що вказаний договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення.
У позивача відсутня (втрачена) можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, оскільки позивачу стало відомо, що продавець по договору купівлі-продажу ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2022 року позов задоволено. 
Рішення мотивовано тим, що на час виникнення спірних правовідносин діяли положення ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, тому є підстави для визнання права власності на нерухоме майно за позивачем. 
З вказаним рішенням не погодилася ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд належним чином не дослідив обставини справи . Позивач не довів виконання істотних умов договору. 
Відзив до суду не надходив.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. 
Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на Українській універсальній біржі, укладено договір купівлі – продажу НГР – 523, згідно якого, позивач купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с.20,20 зворот).
Із Інформаційної довідки ФОП ОСОБА_4 від 18.03.2020 року № 214, вбачається, що спірна квартира, зареєстрована в КП Лубенському МБТІ в книзі №28 реєстровий № 4273 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, виданого Українською універсальною біржею від 23.01.2002 року (а.с. 14, 15).
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями померлого є його дочка – ОСОБА_2 (а.с.65-77).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору купівлі-продажу на Українській універсальній біржі, було дотримано всіх істотних умов договору, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в КП «Лубенське МБТІ», тому позивач на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на спірну квартиру і правомірно володіє нею. Крім того, суд вважав, що позивач втратив можливість посвідчити договори купівлі-продажу нерухомого майна у зв`язку зі смертю продавця за договорами купівлі-продажу.
Колегія суддів з таким висновком погодитися не може, виходячи з наступного.
Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України), що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Оскільки спірний договір купівлі-продажу укладений та зареєстрований на Українській універсальній біржі в 2002 році, то при вирішенні спору підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), Закон України «Про власність», Закон України «Про товарну біржу».
Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
Згідно із статтею 1  Закону  України  «Про  товарну  біржу» (в редакції на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має  за  мету надання послуг в укладенні біржових угод,  виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування  і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того,  статтею 2 Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної  біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.
На товарних біржах здійснюються біржові операції, які повинні відповідати сукупності вимог, установлених статтею 15 Закону, згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: якщо вона являє собою купівлю-продаж,  поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
При цьому слід зазначити, що чинним законодавством України на момент вчинення правочину не було передбачено такої форми угоди, як біржова.
Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
Відповідно до  статті 42  ЦК Української РСР угоди можуть укладатися усно або  в письмовій формі (простій чи нотаріальній).
Водночас згідно зі статтею 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод   обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі.  Недодержання в цих випадках  нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.
За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не  підлягають  нотаріальному посвідченню. 
Таким чином, у період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.
Положення статті 227 ЦК Української РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири). Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2018 року справа № 205/8493/16-ц (провадження № 61-40951св18), від 01 квітня 2020 року в справі № 754/1466/15-ц (провадження № 61-11804св18), від 21 липня 2021 року в справі № 640/3509/19 (провадження № 61-10287св20).
Крім того, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 липня 1978 року  № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15) роз`яснив, що з підстав недодержання нотаріальної  форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного  законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини.
Таким чином, угоди щодо придбання на біржових торгах жилого будинку (квартири) чи його (її) частини вимагають оформлення в нотаріальній формі.
Ураховуючи вищевикладене, немає різниці, де фізичні або юридичні особи уклали угоду - на біржі чи поза нею. Тому необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року в справі № 640/3509/19 (провадження № 61-10287св20).
Крім того, частиною другою статті 220 ЦК України встановлено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16ц (провадження № 61-12634св18) зазначено, що для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З договору купівлі-продажу від 23.01.2002 року за реєстровим № НГР-523, укладеного на Українській універсальній біржі між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , вбачається, що його укладено без дотримання форми, а саме: без нотаріального посвідчення. Доказів навмисного ухилення, ОСОБА_3 , від нотаріального оформлення угоди позивач суду не надав. 
Отже, позовні вимоги   ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, так як спірна угода не породжує для сторін, які її уклали, прав і обов`язків, а тому правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірну квартиру - відсутні. 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухваленню нового відмову в задоволенні позову.
Судові витрати колегія суддів розподіляє відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Сплачений ОСОБА_2  за подану апеляційну скаргу судовий збір у розмірі 4821,45 грн, слід стягнути з ОСОБА_1 на її користь, з урахуванням задоволеної апеляційної скарги.
Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2022 року – скасувати. Ухвалити нове.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Українська універсальна біржа про визнання договору купівлі-продажу житлової квартири дійсним та про визнання права власності на житлову квартиру – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4821,45 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04.10.2023.

Головуючий                         Т.В. Одринська 

Судді                                                 О.О. Панченко 

                                                                               В.П. Пікуль