Справа №757/25204/22                                                                                                        Головуючий в суді І інстанції Остапчук Т.В.
Провадження № 22-ц/824/9231/2023                                                                                          Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 вересня 2023 року                                                                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,
за участі секретаря Медведчук Д.Ю.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Агропромислова фірма «Леанка» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Агропромислова фірма «Леанка» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки при звільненні,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 17 червня 2022 року відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України ОСОБА_2 було звільнено з посади виконуючого обов`язки директора ДП «АПФ «ЛЕАНКА» в зв`язку з припиненням повноважень. 
З даним наказом позивач був ознайомлений 22 червня 2022 року. В цей же день ОСОБА_1 було надано довідку про його доходи, відповідно до якої існує заборгованість відповідача з розрахунку по заробітній платі:
83235,06 грн. - нарахована (але не виплачена) заробітна плата за період: травень 2020, березень 2022 - червень 2022;
85014 грн. - нарахована (але не виплачена) вихідна допомога у відповідності до ст. 44 КЗпП України.
Загальна сума заборгованості складає 168 249,06 (сто шістдесят вісім тисяч двісті сорок дев`ять гривень, 06 копійок) грн.
Станом на день подання позовної заяви до суду обов`язок по погашенню відповідачем перед позивачем не виконано в повному обсязі. 
З огляду вищевикладеного, просив суд стягнути з ДП «АПФ «ЛЕАНКА» заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі (з урахуванням податків та зборів) у розмірі 168 249,06 (сто шістдесят вісім тисяч двісті сорок дев`ять гривень, 06 копійок) грн., середній заробіток за весь період затримки виплати заробітної плати за весь період по день ухвалення судового рішення та понесені судові витрати.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 позов задоволено частково.
Стягнуто з ДП «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА «ЛЕАНКА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі (з урахуванням податків та зборів) у розмірі 168 249,06 грн.
Стягнуто з ДП «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА «ЛЕАНКА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки виплати заробітної плати по день ухвалення судового рішення у розмірі 419795,74 грн.
Стягнуто ДП «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА «ЛЕАНКА» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4222,01 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки виплати заробітної плати, ДП «Агропромислова фірма «Леанка» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким ці позовні вимоги задовольнити частково, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що судом першої інстанції неправильно розрахований період затримки виплати при звільненні працівника, а саме не враховано, що кількість днів затримки виплати заробітної плати слід обраховувати за період з 22 червня 2022 року (дата звільнення) по дату винесення рішення судом першої інстанції 05 грудня 2022 року, що становить 167 днів, а не 637 днів.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність правових підстав для стягнення заборгованості по нарахованій та невиплаченій заробітній платі, разом з цим, стягуючи середній заробіток за весь час затримки при звільненні, місцевий суд виходив з того, що кількість днів затримки виплати заробітної плати становить 637 робочих днів.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, у період з 26.05.2020 по 22.06.2022 позивач працював в ДП «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА «ЛЕАНКА» на посаді виконуючого обов`язки директора.
17 червня 2022 року в.о. Голови ФДМ України прийняла наказ № 625 про звільнення ОСОБА_1 з посади в.о. директора на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України в зв`язку з закінченням повноважень. З даним наказом позивач був ознайомлений 22.06.2022 р.
В той же день (в день фактичного звільнення) позивачу було надано довідку № 32 про наявність перед ним заборгованості по заробітної плати, з яких: 83235,06 грн. - нарахована (але не виплачена) заробітна плата за період: травень 2020, березень 2022 - червень 2022; 85014 грн. - нарахована (але не виплачена) вихідна допомога у відповідності до ст. 44 КЗпП України. Загальна сума заборгованості складає 168 249,06 грн.
Згідно довідки № 81 від 18.10.2022 року заробітна плата ОСОБА_1 за останні 2 місяці, що передували події звільнення (квітень-травень) складає 28338 грн. Відповідно до довідки № 82 від 18.10.2022 року середньоденна заробітна плата становить 659,02 грн.
Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
При цьому статті 235 та 236 КЗпП України містять вичерпний перелік випадків, коли з роботодавця можна стягнути середній заробіток, так: у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною /другою цієї статті.
У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв`язку із здійсненим ним або його близькою особою повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому грошової компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку, а у випадку неможливості поновлення - у розмірі дворічного середнього заробітку.
У разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
У разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Слід зазначити, що у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 Суд дійшов висновку, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким терміном звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто всіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Також працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким терміном незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Зі змісту статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-111 вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язують із настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені терміни його виплати.
Статті 2, 3 цього Закону встановлюють термін затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їхньої виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій. У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.
При цьому кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їхньої виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи, пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари й послуги.
Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але невиплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, що його можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 13 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 24.09.2020 року у справі № 280/788/19 (провадження № К/9901/30390/19, № К/9901/3075 1/19).
Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 р. № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп 19) статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
З огляду на викладене та враховуючи положення ст. 116 КЗпП України щодо встановлення строків розрахунку, а саме, що при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, та беручи до уваги дату звільнення ОСОБА_1 22.06.2022 року (дата ознайомлення з наказом про звільнення), колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно розраховано період затримки виплати заробітної плати - 637 робочих днів, таким чином, колегія суддів вваж є, що обчислення часу затримки виплати належних звільненому працівникові сум слід обраховувати з дати наступної за датою звільнення працівника 22.06.2022 року по дату ухвалення рішення судом першої інстанції 05.12.2023 року, що становить 167 робочих днів.
На підставі викладеного, перевіривши наявні у матеріалах справи докази в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вищевказаного не врахував та неправильно розрахував розмір середнього заробітку та період затримки у виплатиізаробітної плати.
Таким чином, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки виплати заробітної плати, що становить 110 056,34 грн. (659,02 грн * 167 дні)
З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ДП «АПФ «ЛЕАНКА», а тому, оскаржуване рішення в частині стягнення середнього заробітку за весь період затримки виплати заробітної плати необхідно змінити, відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки виплати заробітної плати у розмірі 110 056,34 грн.
 
Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Агропромислова фірма «Леанка» задовольнити.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року в частині стягнення середнього заробітку за весь період затримки виплати заробітної плати змінити, стягнувши з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА «ЛЕАНКА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки виплати заробітної плати у розмірі 110 056 (сто десять тисяч п`ятдесят шість) гривень 34 копійки.
 
В іншій частині рішення - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                     Судді: