ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 липня 2023 року
м. Київ
справа № 454/851/22
провадження № 51-2706км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 ,
засудженого                                               ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 04 травня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022142310000045, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Розділ Львівської області та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 КК, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Сокальського районного суду Львівської області від 04 травня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено до покарання: за ч. 4 ст. 358 КК - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн; ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК - у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.На підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він, у не встановлений досудовим розслідуванням час, надіслав через систему обміну повідомленнями «Телеграм» не встановленій досудовим розслідуванням особівласні анкетні дані, після чого вона за допомогою відповідної комп`ютерної техніки та інших засобів виготовила підроблений офіційний документ - довідку військово-лікарської комісії від 01 квітня 2022 року № 13\306 на ім`я ОСОБА_7 , а саме внесла до неї завідомо недостовірні відомості щодо непридатності останнього до військової служби із виключенням його з військового обліку, а також нанесла печатку із написом Міністерства оборони України « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Зазначений підроблений офіційний документ ОСОБА_7 отримав 05 квітня 2022 року приблизно о 10:00 у м. Ковель.
05 квітня 2022 року ОСОБА_7 , перебуваючи в міжнародному пункті пропуску для пішого переходу «Угринів - Долгобичів», розташованому в с. Угринів Червоноградського району Львівської області, під час проходження прикордонного контролю, умисно використав вищевказаний завідомо підроблений документ, надавши його працівнику ДПСУ ОСОБА_8 .
Львівський апеляційний суд ухвалою від 20 лютого 2023 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_7 залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_7 судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Суть доводів касаційної скарги захисника зводиться до того, що судами стосовно ОСОБА_7 постановлені незаконні рішення через порушення його підзахисного права на захист під час розгляду обвинувального акта у спрощеному порядку.
Як зазначає ОСОБА_6 , суди попередніх інстанцій не перевірили факту добровільного визнання винуватості його підзахисним. 
Вказує про здійснення психологічного тиску на ОСОБА_7 та висловлювання йому погроз дізнавачем та адвокатом ОСОБА_9 під час написання заяви про визнання винуватості. 
Також наголошує, що обрання ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 своїм захисником не було добровільним, він уклав договір про надання правничої допомоги не із цим адвокатом, а з Адвокатським об`єднанням «Леріон».
Водночас стверджує про відсутність у адвоката ОСОБА_9 повноважень захисника під час підписання заяви про визнання ОСОБА_7 винуватості, через те, що наданий адвокатом ОСОБА_9 ордер датований 30 квітня 2022 року, а заява про визнання ОСОБА_7 винуватості підписана 27 квітня 2022 року.
ОСОБА_6 звертає увагу на те, що у ордері, який надав захисник ОСОБА_9 , у графі «Назва органу, у якому надається правова допомога» зазначено Головне управління Національної поліції України в Львівській області, тоді як заяву про визнання винуватості ОСОБА_7 і адвокат ОСОБА_9 підписали у приміщенні Сокальського відділу Червоноградської окружної прокуратури і адресувалася вона прокурору вказаної прокуратури.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_5 , навівши відповідні пояснення, заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника. 
 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, Суд дійшов висновків,що подана касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Доводи касаційної скарги захисника стосовно незаконності постановлених щодо ОСОБА_7 судових рішень через порушення його права на захист під час розгляду обвинувального акта у спрощеному порядку колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що розгляд обвинувального акта щодо вчинення ОСОБА_7 кримінальних проступків, передбачених ч. 4 ст. 358 КК, п. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК, здійснювався в порядку спрощеного провадження (статті 381, 382 КПК).
Як убачається з вироку суду, ухваленого за результатом спрощеного провадження, відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 КПК він містить виклад тих же фактичних обставин, які були встановлені органом досудового розслідування. У мотивувальній частині вироку міститься формулювання обвинувачення, місце, час, спосіб, форма вини і мета вчинення кримінальних правопорушень, статті та їх частини, що передбачають відповідальність за ці правопорушення. Крім того, суд послався у вироку на заяву ОСОБА_7 щодо визнання ним своєї винуватості, де він висловлював згоду зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, був ознайомлений з обмеженнями його прав на апеляційне оскарження та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, перевіривши дотримання органом досудового розслідування вимог ст. 302 КПК, місцевий суд дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у виготовленні завідомо підробленого документа, а також у пособництві в підробленні іншого офіційного документа, який видається та посвідчується установою, котра має право видавати й посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язку, з метою його використання і кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою та доповненням до неї, у яких, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив вирок суду скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити.
Захисник у поданій апеляційній скарзі вказував, зокрема, що ОСОБА_7 не давав добровільної згоди на здійснення його захисту адвокатом ОСОБА_9 і написав заяву про визнання своєї винуватості під фізичним і психологічним примусом з боку дізнавача та цього адвоката. Зауважував, що дізнавач не переконався в добровільності згоди ОСОБА_7 на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, і його підзахисний не був вільним у виборі захисника. Також акцентував на відсутності в адвоката ОСОБА_9 повноважень захисника через неправильне зазначення в ордері органу, у якому надавалася правова допомога, а тому наголошував, що заява від 27 квітня 2022 року була підписана лише ОСОБА_7 за відсутності уповноваженого захисника, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 302 КПК.
Ці доводи за змістом аналогічні доводам, викладеним ОСОБА_6 у касаційній скарзі.
З ухвали апеляційного суду вбачається, що суд перевірив указані доводи захисника і, не встановивши обставин, які б ставили під сумнів засвідчене ОСОБА_7 за участю його захисника в заяві від 27 квітня 2022 року беззаперечне визнання ним винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних проступків, згоду з установленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК, згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та згоду на призначення йому відповідного покарання, дійшов висновку про необґрунтованість таких тверджень захисту.
Так, апеляційний суд установив, що в матеріалах справи наявні договір про надання правової допомоги від 27 квітня 2022 року № 30, укладений між ОСОБА_7 і Адвокатським об`єднанням «Леріон» в особі керуючого партнера ОСОБА_10 , та ордер на надання правової допомоги, виданий зазначеним об`єднанням для захисту інтересів ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_9 , які свідчать, що засуджений самостійно залучив захисника для захисту своїх інтересів у цьому кримінальному провадженні і жодних обмежень щодо реалізації свого права на захист обвинувачений не мав.
Водночас суд апеляційної інстанції врахував висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05 грудня 2018 року у провадженні № 11-989заі18 (справа № 9901/736/18), відповідно до якого, виходячи зі змісту частин 1, 3 ст. 26 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору.
Апеляційний суд указав, що ОСОБА_7 , уклавши договір про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням «Леріон», уповноважив зазначене об`єднання на здійснення захисту його інтересів у кримінальному провадженні в цілому, про що свідчить зміст договору, тоді як ордер, виданий цим об`єднанням адвокату ОСОБА_9 , лише посвідчив повноваження останнього на надання правової допомоги, і їхній обсяг був обумовлений предметом договору про надання правової допомоги та колом визначених у ньому повноважень адвокатського об`єднання.
З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції відхилив твердження захисту про те, що, оскільки у графі «Назва органу, у якому надається правова допомога» не вказано чітко органу досудового розслідування, ОСОБА_9 не мав повноважень здійснювати захист ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні. 
Крім того, зазначив про відсутність у матеріалах справи жодних заяв та скарг із приводу вчинення тиску на ОСОБА_7 з боку представників органу досудового розслідування чи його захисника під час досудового розслідування.
Верховний Суд погоджується з цими висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх достатньо мотивованими.
У положеннях ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Стаття 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, серед іншого, право мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Приписами ст. 20 КПК встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з  боку обраного ним або призначеного захисника. У випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, підозрюваному, обвинуваченому правова допомога надається безоплатно за рахунок держави.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 302 КПК слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Крім того, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний впевнитися у добровільності згоди підозрюваного, потерпілого та представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
На виконання зазначених вимог закону, згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 302 КПК, до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинна бути додана, зокрема, письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження за ч. 2 ст. 302 КПК та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Як свідчить наявна в матеріалах справи заява ОСОБА_7 від 27 квітня 2022 року, додана до обвинувального акта, останній беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 4 ст. 358 КК, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК, йому було роз`яснено зміст установлених у результаті досудового розслідування обставин, він погодився з ними та добровільно надав згоду на розгляд обвинувального акта стосовно нього у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні. При цьому ОСОБА_7 були роз`яснені правові наслідки надання такої згоди, передбачені ч. 2 ст. 302 КПК. 
Зазначена заява складена у присутності захисника ОСОБА_9 , що підтвердив засуджений і під час касаційного розгляду, та будь-яких зауважень чи клопотань вона не містить.
Дійсно, ордер,долучений до матеріалів кримінального провадження, датований 30 квітня 2022 року, але Суд звертає увагу на те, що саме захисник ОСОБА_9   прибув для участі в процесуальних діях та здійснював на той час захист ОСОБА_7 , як адвокат уповноважений Адвокатським об`єднанням «Леріон», з яким  ОСОБА_7 на власний вибір уклав договір про надання правничої допомоги, на здійснення захисту у цьому провадженні, що теж був долучений до матеріалів. Безпосередньо захисник був присутнім під час написання заяви про визнання ОСОБА_7 винуватості й надавав засудженому правову допомогу.
Тому, аргументи у касаційній скарзі сторони захисту про відсутність повноважень захисника є неспроможними, а вищезазначений підхід з цього питання узгоджується із постановою Верховного Суду від 13 червня 2023 року в справі №572/1861/18 (провадження №51-580км23).
Крім того, об`єктивних даних про неналежне виконання захисником ОСОБА_9 професійних обов`язків захисника, що могли призвести до істотного обмеження прав ОСОБА_7 , передбачених ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України і ст. 20 КПК, матеріали провадження не містять. Будь-яких документів, які б підтверджували, що ОСОБА_7 був невдоволений захисником, обраним за договором з адвокатським об`єднанням, чи звертався із заявами про невиконання або неналежне виконання адвокатом ОСОБА_9 своїх професійних обов`язків до органів адвокатського самоврядування, сторона захисту не надала.
Орган досудового розслідування, зі свого боку, вчинив усі дії, що законом віднесені до його повноважень, з метою забезпечення ОСОБА_7 можливості отримати ефективну правову допомогу.
Колегія суддів зважає на те, що обрання іншого захисника, а також зміна позиції і тактики захисту на наступних етапах кримінального провадження беззаперечно не свідчать про те, що на попередніх етапах захист ОСОБА_7 здійснювався неналежним чином.
Є безпідставними доводи захисника про здійснення тиску на ОСОБА_7 та висловлювання йому погроз дізнавачем та адвокатом ОСОБА_9 під час написання заяви про визнання винуватості. Колегія суддів враховує, що           ОСОБА_7 не мав жодних заперечень щодо здійснення його захисту саме захисником ОСОБА_9 у ході цієї процесуальної дії. Крім того, матеріали провадження не містять скарг або заяв від ОСОБА_7 чи його захисника, де б йшлося про застосування примусу чи протиправного впливу з боку працівників органу досудового розслідування з метою примусити ОСОБА_7 написати заяву про визнання винуватості, відсутні дані про звернення до правоохоронних органів у порядку, передбаченому ст. 214 КПК, із відповідними заявами, а суд касаційної інстанції в межах касаційного розгляду згідно з ч. 1 ст. 433 КПК не має повноважень встановлювати такі факти поза межами цього кримінального провадження.
З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими й обґрунтованими і за змістом відповідають приписам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися, постановляючи рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.
Зважаючи на наведене вище, колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що касаційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, апостановлені стосовно ОСОБА_7 судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Сокальського районного суду Львівської області від 04 травня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                  ОСОБА_3