КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №756/2331/23                                                                                   Головуючий у суді І інстанції: Лукач О.П.
провадження №22-ц/824/11019/2023                                                       Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 вересня 2023 року                                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., 
секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 16 травня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Київська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Оболонського районного суду міста Києва з заявою, в якій просила встановити факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю з квітня 2021 року.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16 травня 2023 року відмовлено у відкритті провадження.
Не погодившись із вказаною ухвалою,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказувала, що необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не обмежується лише можливістю в подальшому отримувати мною виплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168, а також для вчинення дій щодо пошуку зниклого безвісті ОСОБА_2 .
Звернула увагу суду на те, що ОСОБА_2 вважається зниклим безвісті, що не є автоматичним визнанням його загиблим. Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно заявниці також для захисту прав чоловіка в державних органах, можливості подавати заяви, скарги, звернення до військової частини з приводу витребування матеріалів особової справи чоловіка, можливості ініціювання пошуку чоловіка або його тіла, якщо він загинув, звернення до суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Вважає, що встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 зі мною без шлюбу не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Звернення до адміністративного суду є неможливим, оскільки на даний час адміністративно-правовий спір відсутній.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказувала, що не маючи статусу члена сім`ї зниклого безвісті ОСОБА_2 заявниця не підпадає під дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не має право на пільги, встановлені цим законом, не маю можливості звернутися за призначенням мені виплат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168 та не можу вчиняти дії щодо розшуку зниклого безвісті.
На підставі викладеного апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності публічно-правового спору та помилково відмовив у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
30 червня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Київської міської ради - Ященко Марини Юріївни, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що із заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, і цей спір відповідно до наведеного вище правового висновку Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц має вирішуватись в порядку адміністративного судочинства, наявні підстави для відмови у відкриття провадження за даною заявою.
Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що у лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Заяву ОСОБА_1 обгрунтовувала тим, що вона з квітня 2021 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проживали разом в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет. 
16 січня 2023 року ОСОБА_2 зник без вісті під час виконання бойового завдання в районі села Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. Зазаначила, що ОСОБА_2 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 гранатометником 3-го відділення першого взводу 1 -ї спеціальної роти, військове звання - солдат.
ОСОБА_1 також зазначала, що зверталась до Подільського районного в м. Києві центру комплектування та соціальної підтримки щодо обставин зникнення ОСОБА_2 , які були їй відомі, який видав їй відповідне повідомлення № 660 від 02.02.2023. 
В подальшому, зазначене повідомлення разом з заявою ОСОБА_1 було направлено до військової частини НОМЕР_1 щодо призначення виплат відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168. Проте у здійсненні зазначених виплат їй було відмовлено листом командира військової частини НОМЕР_1 , полковника ОСОБА_3 від 10.02.2023 № 530 у зв`язку з тим, що вона не підпадає під перелік осіб, які мають право на призначення грошового забезпечення, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.
В заяві ОСОБА_1 зазначала, що встановлення факту родинних відносин необхідно їй для призначення грошових виплат відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 а також для забезпечення можливості пошуку зниклого без вісті ОСОБА_2 .
На підставі викладеного просила суд встановити факт проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю з квітня 2021 року.
Відповідно до приписів ст. 315 ЦПК України, судам підвідомчі справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 466/1150/18 (провадження № 14-59цс19) вказано, що «окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку, передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін виник публічно-правовий спір стосовно оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження особи, та вважає, що справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства в порядку окремого провадження».
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Ч. 6 ст. 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч.4 ст. 315 ЦПК України).
Аналогічні роз`яснення містить п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого суду факту пов`язане із вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті такої заяви, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, провадження № 61-51сво18, зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, вказано, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів».
Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відмоволяючи у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки зазначений факт встановлюється в порядку окремого провадження цивільного судовчинства.
Зі змісту заявлених ОСОБА_1 вимог вбачається, що вона просила суд встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю з квітня 2021 року, зазначений факт необхідно встановити для можливого розшуку пропавшого безвісті ОСОБА_2 ..
Заявниця позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити даний факт. Отже, факт про встановлення якого просить заявнивця, має юридичне значення. При цьому чинне законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження цього факту, його встановлення не пов`язуєтьcя з вирішенням адміністративного спору, а є необхідним для подальшого подання заявником документа, що засвідчував би наявність сімейних відносин між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю з квітня 2021 року.
Відтак у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення заявницею наведені обґрунтування, які відповідають вимогам ч. 1 ст. 293 ЦПК України, зокрема, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для охорони прав та своїх інтересів, а також для реалізації в подальшому своїх немайнових та майнових прав.
Суд першої інстанції аналізуючи предмет заяви ОСОБА_1 , її обґрунтування та наведені законодавчі норми, дійшов висновку, що у спірних правовідносинах саме Міністерство оборони України є спеціальним суб`єктом, який відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №975 уповноважений на призначення одноразової грошової допомоги, яку має на меті отримати заявниця у разі встановлення факту проживання її однією сім`єю з ОСОБА_2 , який будучи солдатом та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 гранатометником 3-го відділення першого взводу 1-ї спеціальної роти, зник безвісті під час виконання бойового завдання в районі села Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.
Однак судом першої інстанції не враховано, що норми процесуального права передбачають встановлення наявності спору про право, а не припускати його можливість.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення факту, що має юридичне значення не є позовною вимогою та не породжує зобов`язань, а лише є встановленням певного факту яке має юридичне значення, що буде підтвердженням родинних зв`язків між ОСОБА_2 та заявницею.
На думку колегії суддів, чинне законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження цього факту, а його встановлення не пов`язується з вирішенням спору, а є необхідним для подальшого подання заявницею заяв щодо розшуку ОСОБА_2 та документів з метою призначення і виплати їй одноразової грошової допомоги за зниклого безвісті ОСОБА_2 ..
За наведених обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку адміністративного судочинства, є передчасним, оскільки суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, не надав правової оцінки тій обставині, що метою встановлення факту заявниця також вказувала на те що ОСОБА_2 вважається зниклим безвісті, що не є автоматичним визнанням його загиблим. Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно також для захисту прав чоловіка в державних органах, можливості подавати заяви, скарги, звернення до військової частини з приводу витребування матеріалів особової справи чоловіка, можливості ініціювання пошуку чоловіка або його тіла, якщо він загинув, звернення до суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Отже, відмовляючи у відкритті провадження про встановлення даного факту, суд першої інстанції викладеного не врахував, не з`ясував обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність спору про право.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не правомірно застосував до правовідносин постанову Верховного Суду від 22.03.2023 року у справі № 290/289/22-ц, оскільки вона є нерелевантною з правовідносинами зазначеними у заяві.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду про відмову у відкритті провадження у цій справі є передчасним та не відповідає обставинам справи, тому відповідно до статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 16 травня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «14» вересня 2023 року.

Головуючий суддя                                                                Л.П. Сушко

Судді                                                                                       Д.Р. Гаращенко 
 
                                                                                                                                                                                                                                                         В.І. Олійник