П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/15620/22	

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
за участю секретаря судового засідання – Тутової Л.С.
позивача – прокурора Ейсмонт І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги приватного підприємства «Теплотранс» та Виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року у справі за позовом керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного підприємства «Теплотранс» про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету №383 від 20.12.2021 “Про встановлення приватному підприємству «Теплотранс» тарифів на теплову енергію, її виробництво та постачання, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії”,
В С Т А Н О В И В:
           15.02.2023 керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного підприємства «Теплотранс», в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету №383 від 20.12.2021 “Про встановлення приватному підприємству «Теплотранс» тарифів на теплову енергію, її виробництво та постачання, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії”.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що рішенням виконавчого комітету Мологівської сільської ради від 20.12.2021 № 383 “Про встановлення Приватному підприємству «Теплотранс» тарифів на теплову енергію, її виробництво та постачання, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії” з порушенням норм чинного законодавства встановлено для ПП «Теплотранс» тарифи на теплову енергію, її виробництво та постачання, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії для бюджетних установ сільської ради у розмірі 3184 грн 1 Гкал.
Зокрема прокурор зазначав, що тариф у розмірі 3184 грн за 1 Гкал (без ПДВ) на виробництво теплової енергії ПП «Теплотранс» встановлено виконавчим комітетом Мологівської сільської ради в порушення вимог статті 20 Закону України «Про теплопостачання», якою визначено, що тарифи на теплову енергію для суб`єктів господарювання, що здійснюють її виробництво на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення встановлюються на рівні 90 відсотків діючого для суб`єкта господарювання тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. У разі відсутності для суб`єкта господарювання встановленого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення тарифи на теплову енергію встановлюються на рівні 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2023, ухваленим у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження, задоволений в повному обсязі адміністративний позов керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури.
          Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням приватне підприємство «Теплотранс» та виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури.
          В обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянти посилаються на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права внаслідок неповного з`ясування обставин справи.
Так апелянти вказують на те, що  суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що чинним законодавством заборонено встановлювати тарифи нижче розрахунку економічно обґрунтованих витрат на її виробництво. 
Також апелянти вказують на те, що суд першої інстанції не вказав в чому саме полягає порушення відповідачем вимог Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, оскільки до виконавчого комітету були подані всі документи, що передбачені вказаним порядком.
Зазначають апелянти і про помилковість висновків суду першої інстанції про подвійне включення до тарифу за теплову енергію витрат на сплату ЄСВ, оскільки такі витрати  включені окремо для прямих витрат -  прямі витрати на оплату плаці, яка безпосередньо пов`язана з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, та до загальновиробничих витрат – витрати, пов`язані з управлінням виробництва,  адміністративні витрати – витрати пов`язані  з утриманням апарату підприємства.
Додатково апелянт виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області вказує також і на те, що подання в цій справі прокурором позову є втручанням в діяльність органу місцевого самоврядування та порушенням принципу свободи господарської діяльності.
Керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури подав відзиви на апеляційні скарги, в яких, посилаючись на доводи, що узгоджуються із висновками суду першої інстанції, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без мін. 
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.
Суд встановив, що відповідно до матеріалів справи приватне підприємство «Теплотранс» здійснює свою діяльність на підставі ліцензій № 1613/A-2018, № 1616/A-2018 від 22.12.2018, виданих Одеською обласною державною адміністрацією на постачання та виробництво теплової енергії. Підприємство експлуатує котельні на твердому паливі та в якості палива використовує пелети (тверде паливо для виробництва теплової енергії).
16.11.2021 приватне підприємство «Теплотранс» звернулось до голови Мологівської ОТГ з заявою №39 з проханням затвердити тариф на постачання теплової енергії з 01 січня 2022 року в сумі 3184,00 грн. за 1 (одну) Гкал, для потреб бюджетних установ та організацій у зв`язку із зміною окремих складових, вартість яких змінилася з причин, незалежних від ПП «Теплотранс», а саме: зросла ціна на пелети (тверде паливо для виробництва теплової енергії). До заяви додано калькуляцію розрахунку на виробництво та постачання теплової енергії.
20.12.2021 виконавчим комітетом Мологівської сільської ради було прийняте рішення № 383 «Про встановлення Приватному підприємству «Теплотранс» тарифів на теплову енергію, її виробництво та постачання, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії».
Також, відповідно до матеріалів справи, під час моніторингу публічних закупівель здійснених комунальними установами та закладами Білгород-Дністровського району, зокрема закупівель послуг з постачання теплової енергії, керівнику Білгород-Дністровської окружної прокуратури стало відомо про наявність рішення виконавчого комітету Мологівської сільської ради від 20.12.2021 № 383 «Про встановлення Приватному підприємству «Теплотранс» тарифів на теплову енергію, її виробництво та постачання, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії».
Вказаним рішенням встановлено приватному підприємству «Теплотранс» тарифи на теплову енергію, її виробництво та постачання, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії для бюджетних установ сільської ради, у розмірі 3184 грн.00 коп. за 1 Гкал.
Вважаючи такий тариф завищеним, а рішення виконавчого комітету Мологівської сільської ради від 20.12.2021 № 383 незаконним та таким, що підлягає скасуванню, Білгород-Дністровська окружна прокуратура звернулась до Мологівської сільської ради та виконавчого комітету Мологівської сільської ради із запитами від 04.08.2022 №55-3589ВИХ-22 та №55-3588ВИХ-22 про надання інформації та підтверджуючих документів.
Мологівська сільська рада у відповідь на даний запит повідомила, що ПП «Теплотранс» (код ЄДРПОУ 42513723) не є виробником енергії в розумінні Закону України «Про альтернативні джерела енергії». З огляду на положення ч.4 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», та п. 7 Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 вересня 2018 року № 239, середньозважений тариф на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу не поширюється на ПП «Теплотранс», оскільки природній газ на території Мологівської об`єднаної територіальної громади відсутній та, відповідно, теплова енергія не може бути вироблена з використанням природного газу.
Виконавчий комітет Мологівської сільської ради надав прокуратурі аналогічну відповідь.
Отримавши вищезазначені відповіді, керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури знову звернувся до виконавчого комітету Мологівської сільської ради із запитом від 01.09.2022 №55-4053ВИХ-22, в якому просив у строк до 07.09.2022 інформувати Білгород-Дністровську окружну прокуратуру з наданням належним чином завірених копій підтверджуючих документів, щодо:
- норм права, якими керувався виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району при винесенні рішення від 20.12.2021 № 383 «Про встановлення ПП «Теплотранс» тарифів на теплову енергію, її виробництво та постачання, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії»;
- складових, які включає тариф на теплову енергію, встановлений зазначеним рішенням;
- підтвердження та обґрунтування встановлення зазначеного тарифу.
У відповідь на вказаний запит виконавчий комітет Мологівської сільської ради листом від 14.09.2022 №02-25/946 повідомив, що рішення від 20.12.2021 № 383 прийнято на підставі розрахунків тарифів, заяви, підтвердних матеріалів і документів, що використовувалися під час проведення розрахунків, наданих ПП «Теплотранс». За результатами розгляду поданих зазначеним підприємством документів у відповідності до Закону України «Про теплопостачання» та Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.09.2018 року № 239, виконавчим комітетом прийнято законне рішення.
Листом від 27.10.2022 №55-5375ВИХ22 керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області надіслав Мологівській сільській раді повідомлення про підготовку позову в інтересах держави в особі Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення від 20.12.2021 № 383 «Про встановлення Приватному підприємству «Теплотранс» тарифів на теплову енергію, її виробництво та постачання, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії».
Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття оспорюваного рішення виконавчого комітету Мологівської сільської ради від 20.12.2021 № 383 середньозважений тариф на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету становив по Одеській області на рівні 1 672, 27 грн за 1 Гкал (без ПДВ), середньозважений тариф на транспортування теплової енергії встановлено на рівні 272,10 грн за 1 Гкал (без ПДВ), середньозважений тариф на постачання теплової енергії встановлено на рівні 23,07 грн за 1 Гкал (без ПДВ) (http://saee.gov.ua/uk/content/serednozvazheni-taryfy). Таким чином, по Одеській області тариф на теплову енергію (відповідно до частини 4 статті 20 вказаного Закону - 90% від середньозваженого тарифу на теплову енергію (1 672, 27 грн за 1 Гкал (без ПДВ) становив 1505,043 грн. за 1 Гкал (без ПДВ), а тариф на виробництво теплової енергії (відповідно до частини 5 статті 20 вказаного Закону різниця між тарифом на теплову енергію, встановленим відповідно до частини четвертої цієї статті, і тарифами на транспортування та постачання теплової енергії 1209,873 грн за 1 Гкал (без ПДВ).
Враховуючи те, що тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії та має наступну формулу: “тариф на виробництво теплової енергії (1209,873 грн за 1 Гкал) + середньозважений тариф на транспортування теплової енергії (272,10 грн за 1 Гкал) + середньозважений тариф на постачання теплової енергії (23,07 грн за 1 Гкал) = 1505,043 грн. +20% ПДВ”, а тому його розрахунок відповідно до ч.4-5 ст. 20 Закону України “Про теплопостачання” станом на момент прийняття оспорюваного рішення складав 1806,0516 грн. за 1 Гкал.
Між тим, рішенням виконавчого комітету Мологівської сільської ради від 20.12.2021 № 383 “Про встановлення Приватному підприємству «Теплотранс» тарифів на теплову енергію, її виробництво та постачання, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії” встановлено Приватному підприємству «Теплотранс» тарифи на теплову енергію, її виробництво та постачання, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії для бюджетних установ сільської ради, у розмірі 3184 грн.00 коп. за 1 Гкал, що є порушенням статті 20 Закону України «Про теплопостачання», якою передбачено особливості визначення (розрахунку) тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення (розрахунок на рівні 90% діючого для суб`єкта господарювання тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, або на рівні середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, розрахованих Держенергоефективності).
Також суд першої інстанції виходів з того, що надані на вимогу суду  калькуляції містять дані щодо категорій витрат та сум таких витрат. Разом з цим, на підтвердження вказаних сум жодних доказів, а ні до органу місцевого самоврядування, а ні до суду не було  надано. В той час як з наданої заяви та доданих документів неможливо встановити, звідки формуються визначені у калькуляціях суми витрат. Крім того, суд першої інстанції зауважував, що у заяві №39 від 16.11.2021 року підставою встановлення вищого тарифу на постачання теплової енергії з 01 січня 2022 року визначено - “зріст ціни на пелети (тверде паливо для виробництво теплової енергії), також без буд-яких обґрунтувань.
За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані ПП «Теплотранс» до Мологівської сільської ради документи для встановлення тарифу на постачання теплової енергії у сумі 3184,00 грн. не обґрунтовують відшкодування всіх витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а виконавчий комітет при прийнятті оскаржуваного рішення не перевірив економічне обґрунтування тарифу.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» від 20 лютого 2003 року № 555-IV «в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення – 20.12.2021), альтернативні джерела енергії - відновлювані джерела енергії, до яких належать енергія сонячна, вітрова, геотермальна, гідротермальна, аеротермальна, енергія хвиль та припливів, гідроенергія, енергія біомаси, газу з органічних відходів, газу каналізаційно-очисних станцій, біогазів, та вторинні енергетичні ресурси, до яких належать доменний та коксівний гази, газ метан дегазації вугільних родовищ, перетворення скидного енергопотенціалу технологічних процесів;          
Відповідно до абзацу 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» від 20 лютого 2003 року № 555-IV «в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення – 20.12.2021), альтернативна енергетика - сфера енергетики, що забезпечує вироблення електричної, теплової та механічної енергії з альтернативних джерел енергії;
Відповідно до абзацу 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» від 20 лютого 2003 року № 555-IV (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення – 20.12.2021), енергія, вироблена з альтернативних джерел, - електрична, теплова та механічна енергія, яка виробляється на об`єктах альтернативної енергетики і може виступати товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу;
Відповідно до абзацу 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» від 20 лютого 2003 року № 555-IV (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення – 20.12.2021), відновлювані джерела енергії - відновлювані невикопні джерела енергії, а саме енергія сонячна, вітрова, аеротермальна, геотермальна, гідротермальна, енергія хвиль та припливів, гідроенергія, енергія біомаси, газу з органічних відходів, газу каналізаційно-очисних станцій, біогазів;
          За приписами ст. 1 Закону України «Про альтернативні види палива» від 14 січня 2000 року №1391-XIV (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення – 20.12.2021):
- альтернативні види палива - тверде, рідке та газове паливо, яке є альтернативою відповідним традиційним видам палива і яке виробляється (видобувається) з нетрадиційних джерел та видів енергетичної сировини;
- відходи - шлаки та відходи промисловості, сільського господарства, комунально-побутових та інших підприємств, які можуть бути джерелом або сировиною для видобутку чи виробництва альтернативних видів палива;
- нетрадиційні джерела та види енергетичної сировини - сировина рослинного походження, відходи, тверді горючі речовини, інші природні і штучні джерела та види енергетичної сировини, у тому числі нафтові, газові, газоконденсатні і нафтогазоконденсатні вичерпані, непромислового значення та техногенні родовища, важкі сорти нафти, природні бітуми, газонасичені води, газогідрати тощо, виробництво (видобуток) і переробка яких потребує застосування новітніх технологій і які не використовуються для виробництва (видобутку) традиційних видів палива;
- біологічні види палива (біопаливо) - тверде, рідке та газове паливо, виготовлене з біологічно відновлювальної сировини (біомаси), яке може використовуватися як паливо або компонент інших видів палива;
Закон України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 №2633-IV (надалі Закон №2633-IV в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення – 20.12.2021) визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.
Відповідно до абзацу 10 ч. 1 ст. 1 Закону №2633-IV тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг;
Відповідно до абзацу 22 ч. 1 ст. 1 Закону №2633-IV теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;
Відповідно до абзацу 23 ч. 1 ст. 1 Закону №2633-IV, енергоносії - органічне паливо, електроенергія, нетрадиційні та поновлювані види енергії, альтернативні джерела енергії;
За приписами статті 2 Закону №2633-IV сферою дії цього закону є відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності.
          За приписами статті 6 Закону №2633-IV Державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах, зокрема формування цінової та тарифної політики.
Відповідно до абзаців 7, 8, 9 ч. 1 ст. 13 Закону №2633-IV, до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать, окрім іншого,  встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством; щоквартальне оприлюднення встановлених для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії (крім теплоелектроцентралей, теплоелектростанцій, атомних електростанцій та когенераційних установок); перегляд за власною ініціативою та/або за зверненням суб`єкта господарювання тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії (крім теплоелектроцентралей, теплоелектростанцій, атомних електростанцій та когенераційних установок), але не більше одного разу на квартал;
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №2633-IV Державне регулювання діяльності у сфері теплопостачання провадиться у формі: регулювання тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням змін цін на енергоносії та інших витрат;
          Загальні засади формування тарифів на теплову енергію визначені в статті 20 Закону №2633-IV.
          Тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії (ч. 1 ст. 20 Закону №2633-IV).
Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими (ч. 2 ст. 20 Закону №2633-IV).
Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством (ч. 3 ст. 20 Закону №2633-IV).
Тарифи на теплову енергію для суб`єктів господарювання, що здійснюють її виробництво на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення встановлюються на рівні 90 відсотків діючого для суб`єкта господарювання тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. У разі відсутності для суб`єкта господарювання встановленого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення тарифи на теплову енергію встановлюються на рівні 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів (ч. 4 ст. 20 Закону №2633-IV).
Тарифи на виробництво теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення визначаються для суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, як різниця між тарифом на теплову енергію, встановленим відповідно до частини четвертої цієї статті, і тарифами на транспортування та постачання теплової енергії, що визначаються на рівні діючих для суб`єкта господарювання тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. У разі відсутності для суб`єкта господарювання встановлених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів тарифи на транспортування та постачання теплової енергії визначаються на рівні середньозважених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії (ч. 5 ст. 20 Закону №2633-IV).
Розрахунок середньозважених тарифів на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, здійснюється за адміністративно-територіальними одиницями (Автономною Республікою Крим, областями, містами Києвом чи Севастополем) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 20 Закону №2633-IV).
Розрахунок середньозважених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, як середньозважених для всієї території України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 20 Закону №2633-IV).
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органи місцевого самоврядування щокварталу, до 10 числа останнього місяця кожного кварталу, надають центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, інформацію, необхідну для розрахунку середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також тарифів на транспортування та постачання теплової енергії (ч. 8 ст. 20 Закону №2633-IV).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, щокварталу, до 25 числа останнього місяця кожного кварталу, розраховує та оприлюднює середньозважені тарифи на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також тарифи на транспортування та постачання теплової енергії (ч. 9 ст. 20 Закону №2633-IV).
Середньозважені тарифи на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також тарифи на транспортування та постачання теплової енергії, опубліковані на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, станом на 25 число останнього місяця кожного кварталу, використовуються суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, для розрахунку тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії на наступний квартал (ч. 10 ст. 20 Закону №2633-IV).
Для встановлення тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії суб`єкт господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, подає органу, уповноваженому встановлювати такі тарифи, заяву із зазначенням розміру тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті (ч. 11 ст. 20 Закону №2633-IV).
Якщо уповноважений орган протягом 30 календарних днів з дня надходження заяви не встановлює розмір тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті, або не надає вмотивовану відмову у його встановленні, вважається, що суб`єкту господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, встановлено розмір тарифу, розрахований таким суб`єктом господарювання відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті та поданий у заяві. Копія заяви (опису документів) з відміткою про дату їх надходження є підтвердженням подання уповноваженому органу заяви та розрахунків розміру тарифу (ч. 12 ст. 20 Закону №2633-IV).
Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії (ч. 13 ст. 20 Закону №2633-IV).
Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи. Тарифи на теплову енергію, що виробляється та постачається за допомогою систем автономного опалення, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного системою автономного опалення, з урахуванням собівартості виробництва і постачання теплової енергії на таких системах, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність (ч. 14 ст. 20 Закону №2633-IV).
Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається (ч. 15 ст. 20 Закону №2633-IV).
Збитки теплоенергогенеруючих та теплопостачальних організацій внаслідок надання пільг з оплати за спожиту теплову енергію окремим категоріям споживачів повністю відшкодовуються за рахунок джерел фінансування, визначених законами України, які передбачають відповідні пільги (ч. 16 ст. 20 Закону №2633-IV).
Органи державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій зобов`язані прийняти рішення про зменшення встановленого ними тарифу на суму нецільового використання коштів у разі:
- використання суб`єктом господарювання у сфері теплопостачання коштів на цілі та/або у розмірах, які не передбачені програмою технічного розвитку та/або інвестиційною програмою;
використання суб`єктом господарювання у сфері теплопостачання коштів на цілі та/або у розмірах, які не передбачені структурою тарифу (ч. 17 ст. 20 Закону №2633-IV)..
Порядок відшкодування втрат підприємств, що виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом, уповноваженим встановлювати тарифи, визначається порядком формування тарифів (ч. 18 ст. 20 Закону №2633-IV).
Спори щодо формування та встановлення тарифів на теплову енергію вирішуються в судовому порядку (ч. 19 ст. 20 Закону №2633-IV).
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про ціни та ціноутворення» від 21 червня 2012 року № 5007-VI, Органи місцевого самоврядування забезпечують реалізацію державної цінової політики у межах повноважень, визначених законом.
За приписами ст. 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення» державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість.
          При цьому, ст. 15 Закону України «Про ціни та ціноутворення» встановлені гарантії, що надаються суб`єктам господарювання під час державного регулювання цін.
Так, зокрема органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів. Установлення органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
За приписами  п.п. 1, 2, 4 п. а) ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема:
- складання, схвалення та подання на розгляд відповідної ради прогнозу місцевого бюджету, складання проекту місцевого бюджету, подання його на затвердження відповідної ради, забезпечення виконання бюджету; щоквартальне подання раді письмових звітів про хід і результати виконання бюджету; підготовка і подання відповідно до районних, обласних рад необхідних фінансових показників і пропозицій щодо складання проектів районних і обласних бюджетів;
- встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги;
- здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету
До делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема повноваження щодо здійснення відповідно до закону контролю за дотриманням цін і тарифів (п.п. 2 п. б) ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»)
Звертаючись з цим позовом до суду прокурор  зазначив, що порушення інтересів держави, які потребують захисту,  полягають у прийнятті незаконного рішення виконавчим комітетом міської ради, яке впливає на здійснення необґрунтованих видатків установами та організаціями, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету.
Апеляційний суд зазначає, що пунктом 1 оскаржуваного рішення виконавчого комітету №383 від 20.12.2021 встановлені ПП «Теплотранс» тарифи на тепловіу енергію, її виробництво та постачання, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії для бюджетних установ сільської ради, у розмірі 3184 грн  на 1 Гкал. (т. 1 а.с. 156)
Пунктом другим оскаржуваного рішення виконавчого комітету №383 від 20.12.2021 приватне підприємство «Теплотранс» зобов`язане довести тариф, зазначений у пункті 1 цього рішення, до відома головного розпорядника коштів – Управління освіти, культури, сім`ї, молоді, спорту та туризму Мологівської сільської ради та споживачів, у встановленому чинним законодавством України порядку.
В пункті 3 оскаржуваного рішення виконавчого комітету №383 від 20.12.2021 визначено, що воно набирає чинності з 01.12.2022. 
На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 20.06.2023 про витребування додаткових доказів, виконавчий комітет надав відомості та докази на їх підтвердження щодо комунальних підприємств, які отримували послуги з теплопостачання від ПП “Теплотранс”, та до яких був застосований тариф на теплову енергію, її виробництво та постачання, що затверджений оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 20.12.2021 № 383:
- Андріївська ЗОШ І-ІІІ ступенів, на підставі договору №6 від 22.02.2022 про постачання теплової енергії, укладеного між Управлінням освіти, культури, сім`ї, молоді, спорту та туризму Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (споживач) та ПП “Теплотранс” (т. 3 а.с. 40-44), який був укладений за результатами проведення процедури закупівлі відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» (т. 3 а.с 45), на підтвердження виконання умов договору надані копії актів  здачі- прийняття виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 07.03.2022, №2 від 18.03.2022, №3 від 04.04.2022 (т. 3 а.с. 23, 24, 25), а також докази оплати споживачем  наданих послуг – копії платіжних доручень №80 від 08.04.2022 на суму 54312 грн,  №72 від 22.03.2022 на суму 286560 грн, №63 від 09.03.2022 на суму 318400 грн(т. 3 а.с. 34, 35, 36)
- Опорний заклад освіти «Випаснянський заклад загальної освіти» Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, на підставі договору №1 від 14.01.2022 послуг централізованого постачання теплової енергії, укладеного між Опорним закладом освіти «Випаснянський заклад загальної освіти» Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (споживач) та ПП “Теплотранс” (т. 3 а.с. 37-39), відповідно до якого об`єктом споживання послуг є Випаснянська філія №2  Опорного закладу освіти «Випаснянський заклад загальної освіти» Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. На підтвердження виконання умов договору надана копія акті №1 від 21.02.2022 здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) (т. 3 а.с. 26), а також докази оплати споживачем  наданих послуг – копії платіжних доручень №434 від 21.02.2022 на суму 175120 грн,  №497 від 21.03.2022 на суму 159200 грн, №521 від 21.04.2022 на суму 89152 грн (т. 3 а.с. 27, 28,29)
Також виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надав докази оплати Молозьким закладом загальної середньої освіти Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області  на користь приватного підприємства «Теплотранс»  послуг з постачання теплової енергії за грудень 2022, згідно з актом виконаних робіт №1 від 21.02.2022, №3 від 25.03.2022 №4 від 19.04.2022, №4 від 19.12.2022 згідно з договором №1 від 31.01.2022 - копія платіжного доручення  №9 від 21.02.2022 на суму 162384 грн, № 46 від 28.03.2022 на суму 3213584 грн,№61 від 20.04.2022 на суму 82784 грн, №264 від 20.12.2022 на суму 181488 грн (т. 3 а.с. 30-33).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що установи, які отримали від ПП «Теплотранс» послуги з теплопостачання, фінансуються за рахунок місцевого бюджету, зокрема за рахунок Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (головний розпорядник коштів – Управління освіти, культури, сім`ї, молоді, спорту та туризму Мологівської сільської ради)
Отже, отримана всіма споживачами теплова енергія від ПП «Теплотранс», сплачена  за рахунок коштів позивача - Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.
Наведене апеляційним судом нормативне врегулювання спірних правовідносин, дає можливість дійти висновку, що виконавчий орган місцевого самоврядування, зокрема виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, встановив, оскаржуваним рішенням  тариф на теплову енергію для споживачів, але в розмірі, що є економічно обґрунтованим, але таким, що перевищує 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. Спожита теплова енергія  оплачена за рахунок місцевого бюджету Мологівської сільської ради, безпосередньо головним розпорядником коштів та  установами, які утримуються за рахунок Мологівської сільської ради.
У разі дотримання виконавчим комітетом Мологівської сільської ради приписів ч. 4 ст. 20 Закону №2633-IV та встановлення тарифу на теплову енергію на рівні 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів, але в розмірі нижчому від економічно обґрунтованого розміру, про що свідчать розрахунки, наведені прокурором, виконавчий комітет був би зобов`язаний, одночасно прийняти рішення про відшкодування приватному підприємству «Теплотранс» різниці між такими розмірами за рахунок коштів місцевого бюджету, тобто виконати приписи ст. 15 Закону України «Про ціни і ціноутворення», та у такому разі ПП «Теплотранс» отримало оплату повної вартості наданих послуг з теплопостачання, але  частинами від головного розпорядника, споживачів, та частинами від Мологівської сільської ради у вигляді відшкодування різниці між  встановленим тарифом у розмірі нижчому від економічно обґрунтованого розміру та економічно обґрунтованим розміром. При цьому видатки установ та організацій, що фінансуються з місцевого бюджету Мологівської сільської ради призначені для оплати послуг з теплопостачання  були б меншими за рахунок  зменшеного тарифу та, як наслідок меншого розміру фінансування таких видатків з місцевого бюджету. Проте, у будь-якому разі витрати місцевого бюджету Мологівської сільської ради були б однаковими.
Встановлені апеляційним судом обставини, не зважаючи на недотримання відповідачем приписів ч. 4 ст. 20 Закону №2633-IV, на переконання апеляційного суду свідчать про відсутність порушення інтересів держави, які потребують захисту, та які полягають у прийнятті незаконного рішення виконавчим комітетом міської ради, яке впливає на здійснення необґрунтованих видатків установами та організаціями, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету.
Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
У розвиток цієї конституційної норми, частиною 1 та 3 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право. 
Відповідно до ч. 1 ст. 53 КАС України у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, державні органи, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь у цих справах.
За приписами частини 3 статті 53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Частиною 4 статті 53 КАС України встановлено, що, прокурор який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 53 КАС України).
Апеляційний суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Враховуючи відсутність порушеного права чи законного інтересу, який би підлягав судовому захисту в цій справі, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову прокурора.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що прийняття виконавчим комітетом оскаржуваного в цій справі рішення з недотриманням приписів ст. 20 Закону №2633-IV, на що правильно звертає увагу прокурор, не мало наслідком негативного впливу, а ні на витрати місцевого бюджету – бюджету Мологівської сільської ради, а ні на витрати установ, які утримуються за рахунок місцевого бюджету, оскільки видатки таких установ та організацій, призначені для оплати послуг з теплопостачання  були б меншими за рахунок  зменшеного тарифу та, як наслідок меншого розміру фінансування таких видатків з місцевого бюджету.
Відповідно до п.13 розділу ІІ Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.09.2018 №239, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.10.2018 за №1172/32624, для встановлення тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії для суб`єктів господарювання, що здійснюють її виробництво на установках з використанням альтернативних джерел енергії заявник подає органу місцевого самоврядування заяву із зазначенням розміру відповідних тарифів згідно із додатком 44 до цього Порядку №239. До заяви про встановлення тарифів на теплову енергію, на виробництво теплової енергії додається розрахунок тарифів, здійснений для відповідної категорії споживачів (“бюджетні установи та організації”, “населення”), та підтвердні матеріали:
1) пояснювальна записка щодо потреби встановлення тарифів, що містить пояснення до здійсненого заявником розрахунку (довільна форма); 
2) інформація про суб`єкта господарювання (заявника) із зазначенням відомостей про наявність у нього ліцензій на виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, кількості споживачів у розрізі їх категорій, переліку цих споживачів із зазначенням їх місцезнаходження / місця проживання, системи оподаткування суб`єкта господарювання, особливостей виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, контактної інформації заявника тощо (довільна форма);
3) копії установчих документів (статуту, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань тощо).
При цьому у вказаному пункті встановлено, що вимоги щодо комплекту документів, які визначено у пунктах 1-3 цього розділу, не застосовуються до суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення. 
Як підтверджено матеріалами справи до заяви про встановлення тарифу на теплопостачання ПП «Теплотранс» надало дозвільні документи, ліцензії, калькуляції розрахунку  на виробництво та постачання теплової енергії. 
Отже, апеляційний суд зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо обов`язку ПП «Теплотранс» при зверненні до виконавчого комітету Мологівської сільської ради надати додатково до калькуляцій  документи які  підтверджують усі витрати вказані у розрахунках.
Окрім того, позовні вимоги прокурора не були обґрунтовані саме невідповідністю  економічного обґрунтування тарифу, а висновки суду першої інстанції  щодо задоволення позовних вимог, окрім іншого, фактично ґрунтуються на тому, що третя особа в цій справі, як суб`єкт господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, не надала до виконавчого комітету тих документів, надання яких не вимагається. Окрім того, матеріали справи не містять ухвали суду першої інстанції про витребування доказів у справі, зокрема у третьої особи, які стосуються  підтвердження економічного обґрунтування тарифу на теплову енергія, який був встановлений оскаржуваним в цій справі рішенням виконавчого комітету. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, внаслідок чого, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317, 308 КАС України, апеляційні скарги підлягають задоволенню частково (не з підстав наведених в апеляційних скаргах), оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.
          Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд враховуючи приписи ст. 139 КАС України, зазначає, що понесені в суді апеляційної інстанції судові витрати відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, відшкодуванню не підлягають; понесені в суді апеляційної  інстанції  судові витрати третьої особи відшкодуванню не підлягають, оскільки апеляційна скарга третьої особа задавлена частково – не з підстав, за яких третя особа просила задовольнити апеляційну скаргу. 
Керуючись ст. ст. 19, 53, 55 Конституції України, 2-12, 72-78, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги приватного підприємства «Теплотранс» та Виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року у справі №420/15620/22 скасувати та ухвалити нову постанову.
Відмовити у задоволенні позову керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного підприємства “Теплотранс” про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету №383 від 20.12.2021 “Про встановлення приватному підприємству “Теплотранс” тарифів на теплову енергію, її виробництво та постачання, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії”.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 21.07.2023

Суддя-доповідач 		С.Д. Домусчі	
Судді	  	Г.В. Семенюк    О.І. Шляхтицький