КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/4676/2023                                                                                                                                          

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
           29 червня 2023 року                                                                    м. Київ
                                                                                                                  Справа № 757/48548/21
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Кирилюк Г.М., Немировської О.В.,  
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», подану представником Данильченко Оленою Олександрівною, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня  2022 року, ухвалене у складі судді Хайнацького Є.С.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення грошових коштів,
 
встановив:
 
У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», у якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо списання грошових коштів у розмірі 3456,28 грн. з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 3456,28 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 15.09.2011 вона уклала кредитний договір з відповідачем та отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_2 «Універсальна» (картковий рахунок № НОМЕР_3 ) зі сплатою 30 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме до лютого 2016 року.
16.02.2017 відповідач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 29 556,25 грн., з яких: 763,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 22 758,65 грн. - заборгованість за процентами, 4150 грн. - пені та комісії за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1383,63 грн. - штраф (процентна складова).
Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 19.07.2017 у справі № 294/547/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 07.06.2017, у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності.
У серпні 2021 року ОСОБА_1 відкрила в АТ КБ «Приватбанк» новий картковий рахунок № НОМЕР_1 (картка «Для виплат» № НОМЕР_4 ).
Відповідач продовжує нараховувати заборгованість позивачу за кредитним договором від 15.09.2011 року в розмірі 9667,03 грн., розмір якої є спірним, оскільки згідно з випискою за карткою/рахунком від 17.03.2017 становить 525,00 грн. Також відповідач незаконно нарахував позивачу заборгованість у розмірі 5740,00 грн. за понесені судові витрати у справі № 294/547/17.
У період з 20.08.2021 до моменту подання даного позову до суду відповідач незаконно списав з рахунку позивача № НОМЕР_1 (картка «Для виплат» № НОМЕР_4 ) 2341,26 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.09.2011, а також 1115,02 грн. в рахунок понесених відповідачем судових витрат, а всього списано 3456,28 грн.
Посилаючись на вказані обставини, враховуючи, що позивач розпоряджень на списання коштів не давала, на підставі ст.ст. 525, 526, 1066, 1071, 1073 ЦК України позивач звернулась до суду з указаним позовом.
15.11.2021 до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, у якій зазначено, що з моменту подання позову до суду відповідач протиправно стягнув з позивача додаткову суму грошових коштів з банківського рахунку позивача в рахунок заборгованості без розпорядження клієнта про списання цих грошових коштів. З огляду на зазначене, позивач збільшила позовні вимоги та просить: визнати протиправними дії відповідача щодо списання грошових коштів у розмірі 7544,56 грн. з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 7544,56 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року позов задоволено .
Визнано протиправними дії Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» щодо списання грошових коштів у розмірі 7544,56 грн. з рахунку 
№ НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 .
Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 7544,56 грн. та 3000 грн.  витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.
 
Не погоджуючись з рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» Данильченко О.О. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. 
Обґрунтовуючи підстави апеляційного оскарження зазначає, що підписуючи заяву, згідно якої позивачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складають між ними договір про надання банківських послуг. 
Судом не враховано положення п. 1.1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачено, що клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта в межах сум, що підлягають сплаті банку за договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з рахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), а також при ініціюванні клієнтом валютних операцій із купівлі, продажу, обміну безготівкової іноземної валюти через платіжні пристрої у межах платіжного ліміту рахунка.
Вважає, що банк мав усі законні підстави здійснювати договірне списання, що прямо встановлено в Умовах та правилах надання банківських послуг, а висновки суду, що банком не надано витягу з Умов, які б містили підпис позивачки, є безпідставними, оскільки позивачем зі свого боку не надано доказів того, що на момент підписання Анкети-заяви діяли будь-які інші умови, до яких вона приєдналася.
Обов`язок доказування покладається на учасників судового процесу у рівній мірі і не дозволяє перекладати тягар доказування на іншу сторону.
Зауважує, що списання коштів не є власними одноособовими діями банку, а є уповноваженням позичальника банку на виконання невиконаного клієнтом зобов`язання на підставі умов договору, які погоджені сторонами та прийняті ними до виконання, що не суперечить діючому законодавству та самій волі позичальника.
Крім того, вважає безпідставним посилання суду на наявне судове рішення, яким відмовлено у стягненні заборгованості у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення про відмову у позові з підстав пропуску строку позовної давності, зобов`язання не припиняється.
Також заперечує щодо висновків суду про стягнення з банку витрат на правничу допомогу, зазначаючи, що суд відшкодовує лише ті судові витрати, які були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Захарченко В.П. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне і обґрунтоване, залишити без змін.
Вказує, що ОСОБА_1 не надавала АТ КБ «ПриватБанк» жодного доручення на проведення договірного списання з усіх відкритих в банку рахунків в погашення кредитної заборгованості. Надані відповідачем роздруківки з Умов та Правил не містять підпису позивача, отже відсутні підстави вважати, що сторони погодили в письмовому вигляді інші права та обов`язки, ніж ті, що передбачені анкетами-заявами, в тому числі на договірне списання коштів з усіх рахунків клієнта.
 
В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», представникАТ КБ «ПриватБанк» - Данильченко О.О. підтримала доводи апеляційної скарги, з підстав викладених в ній, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» - Данильченко О.О., з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
За ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.09.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_2 «Універсальна» (картковий рахунок № НОМЕР_3 ) зі сплатою за користування кредитом 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання анкети-заяви, у якій зазначено, що позивач ознайомилась і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Позивач погодилась з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку. Позивач зобов`язалась виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із їхніми змінами на сайті Приватбанку.
Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 19.07.2017 у справі № 294/547/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 07.06.2017, у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.06.2017 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 19.04.2017 та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 07.06.2017 року відмовлено.
 
27.07.2021 сторонами підписано заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та правил надання послуги «Картка для виплат».
Згідно з копіями скріншотів сторінок мобільного додатку інтернет-банкінгу «Приват24», наданими позивачем, у період з 20.08.2021 по 20.10.2021 АТ КБ «Приватбанк» списало з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (картка «Для виплат» № НОМЕР_4 ) суму в загальному розмірі 7544,56 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.09.2011.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що між позивачем та АТ КБ «Приватбанк» наявні будь-які домовленості щодо погодження автоматичного списання коштів з карткового рахунку. Відповідачем не доведено факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» до нечесної підприємницької практики, яка в Україні забороняється, включаються дії, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції, а, також, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.
Закон називає агресивною таку підприємницьку практику, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.
Однією з ознак агресивної підприємницької практики згідно з п. 4 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором.
Забороняється вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання (п. 4 ч. 5  ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Згідно зі ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.
На підставі ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.
Згідно із ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків, обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
За змістом п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.
Згідно пункту 1.14 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.
У відповідності до п. 14.15 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач, відповідно до умов договору, зобов`язаний надати банку інформацію для здійснення контактів з ним, а банк зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом дії договору. Обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним: у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.
Аналіз наведених норм Закону дає можливість дійти до висновку про те, що банк зобов`язується забезпечувати збереження коштів клієнта на його рахунку, приймати до зарахування на рахунок клієнта готівкові та безготівкові грошові кошти та забезпечувати списання коштів по рахунку клієнта.
Відповідно до підпунктів 1, 6 п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; ініціювання переказу здійснюється шляхом подання отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні.
Статтею 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.
За змістом пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті від 21 січня 2004 року №22, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року (далі - Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.
Згідно з пунктом 6.5 Інструкції, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання.
Пунктом 46 Розділу ІІІ Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України передбачено, що меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку.
Відповідно до пункту 47 розділу ІІІ цього Положення внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банками відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку.
Статтею 25 Закону України «Про оплату праці» визначено, що забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.
 
Заперечуючи проти позову банк посилався на те, що кошти були списані з рахунку ОСОБА_1 на виконання умов договору №б/н від 15.09.2011 в рахунок погашення існуючої кредитної заборгованості, на підставі підписаних ним заяв, а також Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
Згідно із частинами першою-другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Як убачається з матеріалів справи, Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не були підписані ОСОБА_1 .
Відповідач посилався також на те, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку розміщений на сайті: https://privatbank.ua.
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи відповідну заяву, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків позивачки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Окрім того, згідно положень витягу з Умов, на який посилається відповідач, списання передбачене у разі настання термінів платежів. Відповідач же ні у відзиві на позовну заяву, ні в апеляційній скарзі не зазначив,  за якими ж саме платежами у позивача настав термін їх сплати.
У наданих суду анкетах-заявах ОСОБА_1 відсутні умови про те, що вона доручає банку проводити договірне списання з усіх своїх відкритих в банку рахунків, або конкретних рахунків на погашення кредитної заборгованості із зазначенням відповідних реквізитів.
Відповідно до наданих позивачем скрін-шотів сторінок мобільного додатку інтернет-банкінгу «Приват24» у період з 20.08.2021 по 20.10.2021 АТ КБ «ПриватБанк» списало з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (карта «Для виплат» № НОМЕР_4 ) 7544,56 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.09.2011.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що Цивільний кодекс України не визнає окремою підставою для припинення зобов`язання сплив позовної давності та що виконання зобов`язання боржником після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу - колегія суддів відхиляє, оскільки ч. 1 ст. 267 ЦК України передбачає добровільне виконання зобов`язання боржником після спливу позовної давності, тоді як  у даному випадку ОСОБА_1 добровільно  будь-яких коштів на користь банку не сплачувала. Кошти були примусово, за відсутності належних правових підстав, списані банком з її рахунку, відкритого для зарахування на нього отримуваної позивачем заробітної плати.
Заявлені представником АТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні доводи про те, що сума, яка списана банком не є доведеною, оскільки скрін-шоти сторінок мобільного додатку інтернет-банкінгу «Приват24», надані позивачем в якості підтвердження позовних вимог, є неналежними доказами, відхиляються судом апеляційної інстанції. Такі доводи при зверненні з апеляційною скаргою в її змісті не зазначалися,  як і не було заперечень з даного приводу у відзиві на позовну заяву,  доповнень в порядку ст. 364 ЦПК України особою, що подала апеляційну скаргу не подавалося, з огляду на що, колегія суддів  не вбачає необхідності надавати їм оцінку. 
Встановлено, що будь-яких розрахунків наявної у позивача перед банком заборгованості відповідач не надав, як і погоджених у письмовому вигляді умов договору про договірне списання коштів з усіх рахунків, відкритих на ім`я позивача.
Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та норми закону, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведення позивачем безпідставного списання банком коштів з її карткового рахунку в загальному розмірі 7544,56 грн. та невідповідності дій відповідача в цій частині вимогам закону та умовам укладеного договору, що в силу положень ст. 1073 ЦК України покладає на АТ КБ «Приватбанк» обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта.
При цьому, відповідачем не доведено у встановленому законом порядку факту його правомірної поведінки, не спростовано аргументи позивача.
Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що суд помилково стягнув витрати на правову допомогу, оскільки не доведено, що такі витрати не були фактичними і неминучими, а їх розмір є необґрунтованим, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.
За змістом ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу: копію договору про надання правової допомоги від 27.08.2021; копію додатку до цього договору від 27.08.2021, згідно з п. 2 якого вартість послуг становить: ознайомлення з матеріалами судової справи - 500 грн., складання адвокатського запиту, заяви, клопотання, скарги - 500 грн., складання позовної заяви або зустрічної позовної заяви - 3000 грн., складання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, пояснень третьої особи по справі - 1000 грн.; копію акту приймання-передачі послуг від 06.09.2021, за яким адвокат надав, а клієнт прийняв послугу зі складання позовної заяви вартістю 3000 грн.; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 01/09/21 від 06.09.2021 про сплату позивачем 3000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 27.08.2021.
Враховуючи фактичний обсяг наданих ОСОБА_1 юридичних послуг, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, час, витрачений адвокатом Захарченком В.П. на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також відсутність клопотання сторони відповідача щодо зменшення судових витрат з обґрунтуванням неспівмірності заявлених вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив вірний висновок про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Отже, на підставі викладеного, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, а також зводяться до власного тлумачення відповідачем норм чинного законодавства.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану представником Данильченко Оленою Олександрівною, -  залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України,  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 14 липня 2023 року.

    Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                      Кирилюк Г.М.

                                                                                                         Немировська О.В.