Постанова                            
Іменем України
 
09 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа №2-498/10
провадження № 61-4891св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкти оскарження: старший державний виконавець Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Троян Інна Володимирівна, начальник Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Усатий Сергій Миколайович,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1  на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2023 року у складі колегії суддів: Чумак О. В., Лобова О. А., Пилипчук Л. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог скарг
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - Відділ).
Скаргу обґрунтував тим, що рішенням Полтавського районного суду від 27 серпня 2010 року у справі № 2-498/2010 вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 78 900 грн. На виконання цього рішення видано виконавчий лист № 2 - 498/2010, який 24 березня 2021 року в черговий раз повернутий без виконання ВДВС (залишок боргу становить 70 051,33 грн).
Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року замінено стягувана ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 по виконавчому листу Полтавського районного суду № 2 - 498/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів. На підставі вказаного, виконавчий лист подано повторно на виконання. 
У заяві про відкриття виконавчого провадження він також ставив вимогу арештувати та звернути стягнення на майно боржника, а саме ? на земельну ділянку площею 0,2100 га, кадастровий номер 5324082401:01:001:0560, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить боржникові та інших особам на праві спільної часткової власності на підставі акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 017730. Однак арешт та опис майна не проведено, не зважаючи на скарги до Відділу, що свідчить, що державним виконавцем не було вчинено необхідних дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду.
Також бездіяльність допущено і начальником ВДВС, яким не було використано всі надані йому законом права для примусового виконання рішення суду та не вжито заходів щодо зобов`язання державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому законом.
ОСОБА_1 просив суд:
визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Відділу (начальника Усатого С. М. та старшого державного виконавця Троян І. В.), під час виконання виконавчого листа Полтавського районного суду № 2-498/2010 про стягнення із ОСОБА_2 коштів, що виразилася відсутністю своєчасного проведення арешту та опису земельної ділянки площею 0,2100 га у АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5324082401:01:001:0560; 
визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Відділу (начальника Усатого С. М. та старшого державного виконавця Троян І. В.), під час виконання виконавчого листа Полтавського районного суду № 2-498/2010 про стягнення із ОСОБА_2 коштів, що виразилася відсутністю своєчасного вчинення дій з метою реалізації земельної ділянки площею 0,2100 га у АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5324082401:01:001:0560. 
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 22 червня 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність посадових осіб (начальника Усатого С. М. та старшого державного виконавця Троян І. В.) Відділупід час виконання виконавчого листа Полтавського районного суду № 2-498/2010 про стягнення із ОСОБА_2 коштів, що полягає у відсутності своєчасного проведення арешту та опису земельної ділянки площею 0,2100 га, кадастровий номер 5324082401:01:001:0560, за адресою: АДРЕСА_1 , а також відсутністю своєчасного вчинення дій з метою реалізації зазначеної земельної ділянки.
Ухвала суду першої інстанції мотивовано тим, що представник суб`єкта оскарження в засідання не з`явився з невідомих суду причин, є електронним користувачем суду та йому виклик було направлено в його електронний кабінет, який було доставлено, що згідно вимог діючого законодавства є належним повідомленням сторони (а. с. 89). Внаслідок не явки в засідання представника суб`єкта оскарження, то суду не було надано матеріалів виконавчого провадження для огляду. Тому суд вважає за можливе розглянути скарги по наявним матеріалам справи. 
Бездіяльність державного виконавця та начальника Відділує триваючим правопорушенням, тоді як матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на припинення порушення прав стягувача та виконання посадовими особами відділу виконавчої служби заходів примусового виконання судового рішення.
Додатковим рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з Відділу на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2023 року апеляційні скарги Відділу задоволено, ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 червня 2022 року та додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2022 року скасовано, та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні скарги. 
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Відділу 4 962,00 грн витрат зі сплати судового збору. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не навів жодних мотивів та обґрунтувань, за яких дійшов висновку про задоволення його скарги. При цьому земельна ділянка площею 0,2100 га, кадастровий номер 5324082401:01:001:0560, по АДРЕСА_1 , не належить боржнику за виконавчим провадженням ОСОБА_2 , оскільки вона разом з будинком продана у 2009 році, тобто ще до ухвалення судового рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 серпня 2010 року у справі № 2-498/201, на виконання якого власне й було видано виконавчий лист. За таких обставин скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, викладені в ній обставин не знайшли свого підтвердження. 
Також підлягає скасуванню додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2022 року як похідне від основного, що узгоджується з роз`ясненнями, наведеними у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно яких у разі скасування рішення у справі ухвалене додатковерішення втрачає силу.
З огляду на те, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, за подання апеляційних скарг Відділу сплачено судовий збір у загальній сумі 4962,00 грн (по 2481,00 грн за кожну апеляційну скаргу), у справі постановлено рішення про відмову в задоволенні скарги, такі витрати стягуються з заявника ? ОСОБА_1 на користь Відділу.
Аргументи учасників справи
06 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2023 року в частині оскарження бездіяльності посадових осіб Відділу, у якій просив скасувати оскаржене рішення апеляційного суду в цій частині та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції без будь-яких обґрунтувань прийняв до розгляду нові докази Відділу, які стали основою оскарженого рішення. При цьому останній, не зважаючи на те, що зареєстрований в системі «Електронний суд», в суд першої інстанції не з`являвся жодного разу, про день, час і місце розгляду був повідомлений належним чином на офіційну адресу, але жодного доказу до суду першої інстанції не надав.
Апеляційний суд не спростував бездіяльність Відділу, зокрема, що саме заважало виконати законодавчі приписи щодо своєчасного здійснення опису та арешту у строк не пізніше як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місце знаходження. Сама по собі обставина про те, що суб`єкт оскарження про відчуження земельної ділянки боржником дізнався чи то у січні 2022 року, чи то у червні/липні 2022 року не спростовує його бездіяльності.
Обов`язок ініціювання будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладено на компетентні органи, уповноважені державою на забезпечення виконання судових рішень, а не кредитора, який правомірно очікує від держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу. До цього часу Відділ не звернувся до суду щодо оскарження протиправного правочину ОСОБА_2 про відчуження майна з метою уникнення виконання судового рішення, що свідчить про бездіяльність державної виконавчої служби. 
06 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2023 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, у якій просив скасувати оскаржене судове рішення в цій частині та ухвалити нове рішення про відмову у стягненні з нього на користь Відділувитрат зі сплати судового збору у розмірі 4 962,00 грн.
Касаційна скарга в частині вирішення питання про розподіл судових витрат мотивована тим, що за дві аналогічні апеляційні скарги Відділубуло сплачено судовий збір Північно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Суми) (наразі ? Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції), який не є представником Відділу. Отже, Відділ не поніс судових витрат, а Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми) не є учасником справи. 
З наведеного вбачається також виключна правова проблема: «Якщо сторона по справі подає декілька аналогічних апеляційних скарг, і за кожну сплачує судовий збір, то чи повинен апеляційний суд стягувати з іншої сторони, при задоволенні всіх аналогічних апеляційних скарг, весь сплачений судовий збір?; Чи повинен апеляційний суд стягувати судові витрати на користь особи, якої задоволено апеляційну скаргу, судовий збір, який сплачено іншою юридичною особою, яка не є її представником?». 
У травні 2023 року Відділ подав до Верховного Суду відзив на касаційні скарги ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2023 року.
Відзив мотивовано тим, що з технічних причин система «Електронний суд» не працювала та до Відділу не надходила скарга ОСОБА_1 , що відповідно унеможливило подання відзиву на неї та доказів. Судом не було забезпечено право Відділу на участь у судовому засіданні та не дотримано норм щодо змагальності сторін, про  що було зазначено в апеляційній скарзі. 
Жодного разу ОСОБА_1 не звертався безпосередньо до Відділуза для консультації, наданні відповідей (усно/письмово), не скористався своїм правом на звернення громадян до державного органу та оскарження дії державного виконавця до начальника відділу. Так само жодного разу не ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, внаслідок чого був би обізнаний про відчуження майна ОСОБА_2 задовго до відкриття виконавчого провадження.
Щодо тверджень скаржника, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції не є представником відділу та не може сплачувати судовий збір, слід вказати, що Відділ згідно до законодавства не є розпорядником коштів, тому сплату судового збору здійснено Східним міжрегіональне управління Міністерства юстиції, якому власне підпорядковується відділ державної виконавчої служби.
Державним виконавцем вживались всі можливі заходи щодо виконання вказаного виконавчого документу про стягнення коштів з ОСОБА_2 .
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 2-498/10 за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, витребувано справу з Полтавського районного суду Полтавської області, у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2023 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 2-498/10 за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження бездіяльності державного виконавця, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено.
В зазначених ухвалах вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини
Суд першої інстанції встановив, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 серпня 2010 у справі № 2-498/2010 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 78 900 грн.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 замінено стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника - ОСОБА_4 за виконавчим листом Полтавського районного суду Полтавської області 
№ 2-498/2010 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів.
22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Відділуз заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій також просив арештувати та звернути стягнення на майно боржника, а саме ? земельну ділянку площею 0,2100 га, кадастровий номер: 5324082401:01:001:0560, по АДРЕСА_1 , що належить боржнику та іншим особам на праві спільної часткової власності.
Постановою старшого державного виконавця ВідділуТроян І. В. від 27 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження № 67268013 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 78 900 грн на підставі виконавчого листа № 2-498/2010, виданого 27 серпня 2010 року Полтавським районним судом Полтавської області (а. с. 6 ).
Суд апеляційної інстанції встановив, що земельна ділянка площею 0,2100 га у АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5324082401:01:001:0560 не належить боржнику за виконавчим провадженням ОСОБА_2 , оскільки вона разом з будинком продана у 2009 році до винесення та набуття законної сили рішення по справі № 2-498/201, яке ухвалене 27 серпня 2010 року та набрало законної сили 23 листопада 2010 року.
Договір купівлі-продажу від 29 грудня 2009 року на цей час є чинним та не визнаний недійсним у судовому порядку.
Заходами державного виконавця при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-498/2010, виданого 27 серпня 2010 року, не виявлено належного майна, належного боржнику ОСОБА_2 .
Позиція Верховного Суду
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
У частині другій статті 448 ЦПК України передбачено, що про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.
Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (частини перша, друга статті 450ЦПК України).
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга ? третя статті 451 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі № 279/11692/15-ц (провадження № 61-1233св19) зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК Українивизначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, що переглядається;
при поданні апеляційних скарг Відділ зазначав, що скарга ОСОБА_1 в цій справі не надходила, що унеможливило подання відзиву на неї, відтак не було дотримано вимоги щодо змагальності сторін; в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що земельна ділянка площею 0,2100 га у АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5324082401:01:001:0560 не належить боржнику за виконавчим провадженням ОСОБА_2 , оскільки вона разом з будинком продана у 2009 році до винесення та набуття законної сили рішенням по справі № 2-498/2010; відповідні докази додані до апеляційної скарги;
апеляційний суд врахував додані до апеляційної скарги Відділу докази, на підставі яких встановив, що земельна ділянка площею 0,2100 га у АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5324082401:01:001:0560 не належить боржнику ОСОБА_2 , оскільки вона разом з будинком продана у 2009 році до винесення та набуття законної сили рішення по справі № 2-498/201, яке ухвалене 27 серпня 2010 року та набрало законної сили 23 листопада 2010 року;
оскаржена постанова апеляційного суду не містить мотивів прийняття поданих Відділом на стадії апеляційного розгляду доказів;
аналіз матеріалів справи свідчить, що апеляційний суд не вирішував питання про прийняття вказаних доказів до прийняття оскарженої постанови;
апеляційний суд не звернув уваги на те, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього;про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
За таких обставин апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування ухвали суду першої інстанції про задоволення скарги ОСОБА_1 .
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (стаття 452 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження 
№ 61-39028св18) зроблено такий висновок: «якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).
Тому розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Оскільки встановлено підстави для скасування постанови апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд, то суд касаційної інстанції доводи касаційної скарги в частині вирішення питання про розподіл судових витратне аналізує.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Доводи касаційних скарг дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що вказану касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції скасувати та направити справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Відділу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2023 року скасувати.
Передати справу № 2-498/10 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2023 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  В. І. Крат 
 
Судді:                                                                            Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                     Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук