КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2319/2023                                                                       

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            22 травня 2023 року                                                                м. Київ
                                                                                                              Справа № 754/6860/21
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Борисової О.В., Немировської О.В.,  
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Лужецької О.Р.,
у справі за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, 
 
встановив:
 
У травні 2021 року позивач Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. 
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.08.2017 року між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», правонаступником якого є АТ «Страхова компанія «ІНГО» та ТОВ «Тойдіко Україна» укладено договір страхування № 310555148.17, відповідно до умов якого у позивача застраховано належний ТОВ «Тойдіко Україна» автомобіль «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 . 
08.06.2018 року у м. Києві по проспекту С. Бандери сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень. 
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до звіту № 0181, складеного 02.07.2018 р. ФОП ОСОБА_3 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП складає 147 299 грн. 76 коп. Позивач після звернення ТОВ «Тойдіко Україна» із відповідною заявою вжив всіх заходів для виплати останньому відшкодування в розмірі 232 663 грн. 33 коп.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП за шкоду, заподіяну здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», згідно із полісом АМ/2920441, ліміт за завдання шкоди майну становить 100 000 грн.
Оскільки розмір заподіяних збитків перевищує вказаний ліміт, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (лімітом відповідальності за полісом АМ/2920441), яка складає 134 663 грн. 33 коп. та судовий збір.
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Страхова компанія «ІНГО» суму матеріальної шкоди у розмірі 134 663 грн. 33 коп. та судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 2270 грн. 
 
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відповідачем в строк, визначений ЦПК, була подана заява, в якій він заперечував проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Однак суд  першої інстанції ніяк не відреагував на  подану заяву. Крім того, суд безпідставно  та незаконно відхилив клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи на інший день за наявності поважної причини неявки у судове засідання, порушивши тим самим право позивача через представника захищати свою позицію, не дослідивши в повному обсязі докази сторони відповідача, не вислухавши позицію представника відповідача, який не прибув у судове засідання, вперше.
Зазначає, що із заявлених позовних вимог не зрозуміло предмет спору, що підлягає з`ясуванню у судовому засіданні. Також у доданих до позовної заяви письмових доказах є заява на виплату страхового відшкодування по полісу 31055148.17, підписана ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом під час страхового випадку, але який не є власником транспортного засобу, що належить юридичній особі ТОВ «Тойдіко Україна» , отримувачем зазначено «Європа Авто», без зазначення форми суб`єкта господарювання та коду в ЄРДРПОУ. 
В  додатках до позовної заяви є платіжне доручення № 3094 від 05 липня 2018 року про сплату позивачем грошових коштів 232 663,33 гривень, отримувачем зазначено ОСОБА_5 СПД. Призначення платежу рем.а/м НОМЕР_1 ТОВ «ТойдікоУкраїна». Виходячи з вище зазначеного виникає потреба про залучення до розгляду у справі третьої особи на стороні позивача - СПД ОСОБА_5 за ініціативою суду. Також виникає потреба у витребуванні у СПД ОСОБА_5 письмових доказів, які надати суду у відповідача не має можливості, а саме: акту виконаних робіт по ремонту автомобіля НОМЕР_1 у СПД ОСОБА_5 ; вирішити питання про призначення та проведення у справі судової автотоварознавчої експертизи, так як Звіт про оцінку № 0181 від 02 липня 2018 року складений суб`єктом оціночної діяльності СПД - фізичної особи ОСОБА_3 , а не спеціалістом автотоварознавцем, що зазначено у договорі страхування та не спеціалізованій СТО. 
Крім того, сума визначена у акті оцінки не співпадає із сумою перерахованою за ремонт СПД ОСОБА_5 . Також,  у наданому позивачем  як доказ Звіті № 0181 від 02 липня 2018 року зазначено, що оцінку виконано суб`єктом оціночної діяльності СПД - фізичною особою ОСОБА_3 , а проведення оцінки виконав оцінювач ОСОБА_6 , з кваліфікацією аварійного комісара, але відсутні докази, а саме договір між СПД-фізичною особою ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .
 
В судове засідання  відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, обґрунтоване перебуванням адвоката Ждана В.В. на лікарняному, колегією суддів відхилено, виходячи з наступного. 
Апеляційне провадження у даній справі відкрито ухвалою Київського апеляційного суду  від 25 травня 2022 року. Призначені судові засідання у справі 28 липня 2022 року та   22 вересня 2022 року не відбулись, справа була знята з розгляду у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. 20 жовтня 2022 року справу було знято з розгляду у зв`язку з  перебуванням судді-доповідача на лікарняному. 
17 листопада 2022 року  відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили, розгляд справи було відкладено.
12 грудня 2022 року відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились,  розгляд справи було відкладено за клопотанням адвоката Ждана В.В., який просив відкласти розгляд справи у зв`язку з участю в судовому засіданні по іншій цивільній справі як представника позивача в Деснянському районному суді м. Києва, просив дану справу за його відсутності не розглядати ( а.с. 230. т. 1)
02 лютого 2023 року розгляд справи також не відбувся у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, причин неявки  відповідач та його представник не повідомили.
02 березня 2023 року судове засідання було відкладено, задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному. ( а.с. 239-242, т. 1).
06 квітня 2023 року справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді Махлай Л.Д. у відпустці.
Протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 10 травня 2023 року суддю Махлай Л.Д.  було замінено на суддю Борисову О.В., підстави автоматизованої зміни складу колегії : припинення повноважень судді Махлай Л.Д. ( а.с. 2, т. 2).
11 травня 2023 року  від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному ( а.с. 3-5, т. 2).
11 травня 2023 року справу було знято з розгляду у зв`язку з зайнятістю судді Борисової О.В., яка входить до складу колегії суддів, в іншому судовому процесі  в призначений час.
Таким чином, розгляд справи у зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача ОСОБА_2 було відкладено 17 листопада 2022 року, 12 грудня 2022 року, 02 лютого 2023 року та 02 березня 2023 року, тому апеляційний суд вважає, що відповідачу ОСОБА_1 було надано можливість забезпечити участь свого представника в судовому засіданні. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи 22 травня 2023 року у зв`язку з  перебуванням на лікарняному, оскільки, з огляду на тривалість розгляду справи  апеляційним судом, за вищевказаний період ОСОБА_1 не був позбавлений можливості забезпечити участь іншого представника для розгляду його апеляційної скарги. 
 
В судовому засіданні 22 травня 2023 року  представник позивача ОСОБА_8 вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник відповідача вказує, що судом були допущені наступні процесуальні порушення, які є підставою для скасування рішення :  
- відповідач у своїй заяві заперечував проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки він мав намір заявити зустрічний позов,  подати заяву про залучення третьої особи та заявити клопотання про призначення експертизи, тому справа мала бути розглянута у порядку загального позовного провадження;
 -  суд  безпідставно  та незаконно відхилив клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи на інший день за наявності поважної причини неявки у судове засідання, порушивши тим самим право позивача через представника захищати свою позицію, не дослідивши в повному обсязі докази сторони відповідача, не вислухавши позицію представника відповідача, який не прибув у судове засідання, вперше.
Вказані доводи колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення  призвело до неправильного вирішення справи.
Пунктом 7 ч.  3 ст. 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права  є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового судового рішення,  якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами  загального позовного провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, провадження у  справі було відкрито ухвалою Дарницького районного суду м. Києва  від 25 червня 2021 року  за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Призначено судове засідання на 11 жовтня 2021 року. Відповідачу  запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний  термін з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження.
Також в ухвалі роз`яснено право відповідачу подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку  спрощеного позовного провадження в 5-деннний термін з дня отримання ухвали про  відкриття провадження у справі та додатків до неї ( а.с. 124, т. 1).
Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення від 20 вересня 2021 року, відповідач ОСОБА_1   був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та призначення судового засідання, отримавши  копію ухвали про відкриття провадження, судову повістку про виклик до суду та копію  позовної заяви з додатками 20 вересня 2021 року. 
 
Відповідно до ч. 1, 7, 8 ст. 178 ЦПК України, у відзиві  відповідач викладає заперечення проти позову.  Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Статтею 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.  Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.  Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
 
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.  Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Частиною першою ст. 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Частиною 1 ст. 278 ЦПК України, що визначає особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, встановлено, що відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Таким чином, виходячи із вимог вищевказаних норм,  законом визначено  строк для подання зустрічного позову та клопотань про витребування доказів, - у строк для подання відзиву на позовну заяву.
Враховуючи, що  ухвалу про відкриття провадження у справі разом з доданими матеріалами відповідач ОСОБА_1 отримав 20 вересня 2021 року, то відзив на позову заяву  відповідач мав подати у строк до 05 жовтня 2021 року.
 
Як вбачається з матеріалів справи, 27 вересня 2021 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява ОСОБА_1 від 24 вересня 2021 року, яка не була ним підписана,  про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження ( а.с. 128-132, т. 1), в якій він  заявив про намір подати зустрічний позов, а  в межах підготовчого провадження  заявити клопотання про витребування письмових доказів, залучення третьої особи  та призначення судової авто товарознавчої експертизи.
Разом з тим, ні відзиву на позовну заяву, ні зустрічної позовної заяви, ні будь-яких клопотань ( про витребування доказів, призначення експертизи чи залучення третьої особи) , про які зазначено у заяві  ОСОБА_1 від 24 вересня 2021 року, ним до суду подано не було як у визначений ч. 1 ст. 278 ЦПК України строк ( п`ятнадцять днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі), так і до початку судового засідання, призначеного на 11 жовтня 2021 року. 
 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд порушив його процесуальні права, розглянувши заяву про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження лише в судовому засіданні 11 жовтня 2021 року, колегія суддів відхиляє, оскільки незалежно від вирішення судом такої заяви, відповідач мав подати у визначений законом та судом 15-денний строк ( тобто до 05 жовтня 2021 року) відзив на позовну заяву та наявні у нього клопотання, зокрема про витребування доказів та призначення судової автотоварознавчої експертизи,  чого відповідачем чи його представником подано не було. 
 
Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, якщо  відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про:  1) залишення заяви відповідача без задоволення;  2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року заяву відповідача ОСОБА_1  з запереченням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження - залишено без задоволення, виходячи з того, що така заява не містить жодного обґрунтування щодо необхідності зміни судом порядку судового розгляду, який визначено в ухвалі про відкриття провадження у справі.
З такими висновками суду колегія суддів погоджується, оскільки вони зроблені з дотриманням норм процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження, зокрема, призначене для розгляду малозначних справ.
Пунктом 1 ч. 6 ст.19 ЦПК України, визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як вбачається із позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 134 663 грн. 33 коп. Отже вбачається, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з п.1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином частинами 4, 6 ст. 19, та частиною 1 ст. 274 ЦПК України імперативно визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 4 ст. 193 ЦПК України визначено, що у випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Однак у визначений законом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі  зустрічний позов, про намір подати який було вказано у заяві відповідача від 24.09.2021 року,  подано відповідачем ОСОБА_1 не було.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги відповідача щодо  необхідності розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження колегія суддів вважає необґрунтованими, тому обов`язкових підстав , визначених пунктом 7 ч.  3 ст. 376 ЦПК України для скасування оскаржуваного рішення, не вбачається.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд незаконно відхилив клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи,  за наявності поважної причини неявки в судове засідання, колегія суддів також відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи та обґрунтовано зазначено  судом в оскаржуваному рішенні, клопотання адвоката Ждана В.В. про відкладення розгляду справи через участь в іншому судовому засіданні, яке надійшло на електронну адресу суду 08.10.2021 р., було надіслано в простій електронній формі без скріплення електронним цифровим  підписом особи відповідно до вимог  частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» та  частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у зв`язку з чим не враховано судом при вирішенні питання про продовження розгляду справи.
Крім того, вбачається, що матеріали справи не містять документів, які б підтверджували повноваження адвоката Ждана В.В. на ведення справи в суді, від імені відповідача ( а.с. 134-136, т. 1).
 
Відповідно до частини восьмої статті 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладенням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги».
За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Відповідно до пунктів 12, 31, 32 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; перевірка - процес засвідчення справжності і підтвердження того, що електронний підпис чи печатка є дійсними; підписувач - фізична особа, яка створює електронний підпис.
У справі, яка переглядається, встановлено, що адвокат Ждан В.В. звертався до Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням про відкладення розгляду справи шляхом направлення скан-копії клопотання на офіційну електронну адресу Дарницького районного суду м. Києва, відповідно клопотання подано в електронній формі (а.с. 68-74).
Відтак, примірник клопотання  містить відсканований підпис адвоката Ждана В.В., проте оскільки документ було подано саме в електронній формі на офіційну електронну адресу суду, клопотання мало бути скріплене також ЕЦП заявника.
Однак, матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження скріплення копії клопотання  ЕЦП заявника - адвоката Ждана В.В., відповідно, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість врахування при розгляді справи клопотання, яке не підписане у визначеному законом порядку. 
 
Таким чином, оскільки в матеріалах справи документи на підтвердження повноважень адвоката Ждана В.В. були відсутні, його клопотання про відкладення розгляду справи не було підписане електронним цифровим підписом,  а відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, про причини неявки не повідомив та відповідних клопотань не надсилав, судом першої інстанції обґрунтовано розглянуто справу за відсутності відповідача та його представника.
 
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи,  02 серпня 2017 року між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», правонаступником якого є АТ «Страхова компанія «ІНГО»,  та ТОВ «Тойдіко Україна» укладено договір страхування № 310555148.17, відповідно до умов якого у позивача застраховано належний ТОВ «Тойдіко Україна» автомобіль «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 . (а.с.51-57)
08 червня 2018 року у м. Києві по проспекту С. Бандери, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень.
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с.61)
Відповідно до звіту № 0181, складеного 02.07.2018 р. ФОП ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП,  складає 241 626 грн. 69 коп., вартість матеріального збитку, завданого власнику даного автомобіля, в результаті ДТП складає 147 299 грн. 76 коп. (а.с.63-68)
Згідно з рахунком-фактурою №БУК-00084 від 18.06.2018 року, складеного ФОП ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП складає 232 663 грн. 33 коп. (а.с.101)
На підставі страхового акту № 1715746 від 19.06.2018 року, (а.с.106) ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», правонаступником якого є АТ «Страхова компанія «ІНГО» сплатило на рахунок ФОП ОСОБА_5 вартість ремонту автомобіля «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 232 663 грн. 33 коп., в рахунок страхового відшкодування на користь ТОВ «Тойдіко Україна», що підтверджується копією платіжного доручення № 3094 від 05.07.2018 року. (а.с.107)
Як вбачається із матеріалів справи, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП за шкоду, заподіяну здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», згідно із полісом АМ/2920441, за яким ліміт за завдання шкоди майну становить 100 000 грн., франшиза - 2 000 грн. (а.с.58)
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 993, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», та встановлених обставин, що фактичний розмір заподіяної відповідачем шкоди становить 232 663 грн. 33 коп., а цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» та ліміт відповідальності за завдання ним шкоди майну, з вирахуванням франшизи, становить 98 000 грн., тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (лімітом за шкоду майну згідно з полісом АМ/2920441), яка складає 134 663 грн. 33 коп. (232 663 грн. 33 коп. - 98 000 грн. = 134 663 грн. 33 коп.)
З висновками суду першої інстанції  колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам, зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення     статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Вищевказані правові висновки  також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.
Системний аналіз ст.ст. 22, 1166, 1192, 1194 ЦК України та ст. ст.22, 28, 29, 36 Закону № 1961 - IV дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.
При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у п. 88 постанови від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, у разі, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика,  обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).  Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Такими законами, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Таким чином, відповідно до вказаних норм закону, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.
 
Відповідно до звіту № 0181, складеного 02.07.2018 р. ФОП ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП,  складає 241 626 грн. 69 коп., вартість матеріального збитку, завданого власнику даного автомобіля, в результаті ДТП складає 147 299 грн. 76 коп. (а.с.63-68)
Як вбачається з ремонтної калькуляції - додатку до рахунку-фактури № БУК-00084 від 18.06.2018 року,   загальна вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 ( вартість ремонтних робіт, вартість складників та матеріалів) становить 273 721 грн. 57 коп. ( а.с. 104-104, т. 1).  Проте, враховуючи застосування ФОП ОСОБА_5 15% знижки, вартість  відновлювального ремонту автомобіля визначена в сумі  232 663 грн. 33 коп. ( а.с. 101, т.1 ).
На підставі страхового акту № 1715746 від 19.06.2018 року ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», правонаступником якого є АТ «Страхова компанія «ІНГО» сплатило на рахунок ФОП ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 232 663 грн. 33 коп., в рахунок страхового відшкодування на користь ТОВ «Тойдіко Україна», що підтверджується копією платіжного доручення № 3094 від 05.07.2018 року. (а.с.107, т. 1)
Таким чином, враховуючи, що фактичний розмір заподіяної відповідачем шкоди становить 232 663 грн. 33 коп., а цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» та ліміт відповідальності за завдання ним шкоди майну, за вирахуванням франшизи, становить 98 000 грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (лімітом за шкоду майну згідно з полісом АМ/2920441), яка складає 134 663 грн. 33 коп. (232 663 грн. 33 коп. - 98 000 грн. = 134 663 грн. 33 коп.)
 
У постанові № 645/3746/16 від 07.02.2019 року Верховний Суд зазначив, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові ( без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку  у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.  …. Доводи касаційної скарги  про необхідність визначення розміру збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу є необґрунтованими, оскільки за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної  вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна. В даному випадку судами вирішено спір не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення сплаченої позивачем реальної вартості  виконаних робіт по відновлювальному ремонту, пошкодженого з вини відповідача, транспортного засобу.» 
Як зазначив Верховний Суд у постанові  від 22.04.2019 року у справі № 761/14285/16, «посилання заявника на необхідність позивачем відремонтувати автомобіль та надати акт виконаних робіт у підтвердження понесених збитків суперечить положенням ст. 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки). Зі змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому. Жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язок потерпілого надати акт виконаних робіт, тоді як розмір понесених збитків підтверджується висновком експертизи.»
У постанові № 757/33065/18 від 21.07.2021 року Верховний Суд зазначив, що «посилання апеляційного суду як на підставу відмови у стягненні шкоди у визначеному позивачем розмірі на те, що позивач не надала доказів на підтвердження факту проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, є помилковими. Позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила, так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Позивачем надано докази на підтвердження завданих їй збитків у вигляді витрат, які вона мусить зробити для відновлення свого майна ( вартості відновлювального ремонту),  а відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано.».
 
            Враховуючи вищевказані правові висновки, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні акти виконаних робіт по відновленню автомобіля, висновків суду не спростовують, оскільки виплачена страховиком сума відшкодування  не перевищує вартість відновлювального ремонту, визначену звітом про оцінку автомобіля № 0181, виконаним оцінювачем ОСОБА_3 .
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові   від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Визначення розміру матеріального збитку при настання страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність».
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.
Оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону (частина перша  статті 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).
Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оціночна діяльність може здійснюватися, зокрема, у формі практичної діяльності з оцінки майна, яка полягає у практичному виконанні оцінки майна та всіх процедур, пов`язаних з нею, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Статтею 7 вказаного Закону визначено, що оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає належним доказом  у даній справі  звіт про оцінку автомобіля № 0181 від 02 липня 2018 року, виконаний суб`єктом оціночної діяльності СПД- ФО ОСОБА_3 та оцінювачем ОСОБА_7 . 
Клопотання представника відповідача, викладене в апеляційній скарзі, щодо призначення у даній справі комплексної автотоварознавчої економічно-бухгалтерської експертизи було відхилене судом апеляційної інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частиною 1 ст. 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:  1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;  2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не звертався до суду першої інстанції з клопотанням про призначення автоварознавчої експертизи;  правом подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, що передбачене ст. 106 ЦПК України, також не скористався.
 На обґрунтування клопотання про призначення комплексної автотоварознавчої економічно-бухгалтерської експертизи судом апеляційної інстанції представник відповідача посилається лише на те, що  звіт про оцінку, складений суб`єктом оціночної діяльності СПД -ФО ОСОБА_3 , не може бути належним доказом, оскільки вказана особа не є спеціалістом-автотоварознавцем.
Однак, як вбачається з матеріалів справи,  звіт про оцінку автомобіля № 0181 від 02 липня 2018 року був виконаний суб`єктом оціночної діяльності СПД- ФО ОСОБА_3 , який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 140/18, виданий Фондом державного майна України  16 лютого 2018 року  для здійснення оціночної діяльності зі спеціалізації - оцінка колісних транспортних засобів, та оцінювачем ОСОБА_7 , який має вищу технічну освіту, кваліфікацію аварійного комісара з правом проведення автотоварознавчої експертизи ( свідоцтво  СПК № 097666), свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 4395 від 02.02.2006 року, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 10204-ПК від 01.06.2017 року, стаж експертної роботи з 1999 року ( а.с. 99 - 100, т. 1)
 
На вирішення експертизи представник відповідача просив поставити питання: яка вартість  ремонту автомобіля «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових;  чи відображені у фінансових документах та звітності витрати на придбання матеріалів та запчастин, а також у наданих послугах з ремонту ФОП ОСОБА_5 відомості про проведення ремонту автомобіля «HyundaiElantra» д.н.з. НОМЕР_1 механічних пошкоджень  під час ДТП, яка сталась 08.06.2018 року. 
Разом з тим, жодних обґрунтованих доводів, у чому саме полягає неправильність визначеної  оцінювачами вартості відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 ( як з урахуванням коефіцієнту зносу замінених деталей, так і без врахування такого коефіцієнту), в апеляційній скарзі відповідача не наведено.
При цьому вищевказані питання, які просив поставити на вирішення експертів представник відповідача, не мають вирішального значення для розгляду даного спору, оскільки позовні вимоги заявлені позивачем про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди ( вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу деталей, яка фактично була оплачена страховиком), тобто реальної  вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля,  та страховою виплатою (лімітом відповідальності за полісом).
З огляду на викладене, належних та допустимих доказів, які б спростовували  фактичний розмір шкоди ( вартість відновлювального ремонту без урахування зносу деталей, яка фактично була оплачена страховиком), відповідачем суду не надано. 
 Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.
Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , -  залишити без задоволення. 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року - залишити без змін.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України,  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 10 липня 2023 року.

    Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                      Борисова О.В.

                                                                                                         Немировська О.В.