ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року	Львів	Справа № 460/5604/23 пров. № А/857/11069/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                 Сеника Р.П.,  
суддів                                                                       Онишкевич Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі № 460/5604/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області  про зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції –Комшелюк Т.О.,
час ухвалення рішення – 23.05.2023 року,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 23.05.2023 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 щодо не зарахування при призначенні пенсії до страхового стажу періоду роботи на території російської федерації у “ГУП “Мосгортранс” у 2001-2020 рр., та щодо неврахування при обчисленні та нарахуванні пенсії заробітної плати позивача за цей період, неправомірними; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 04.01.2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації у “ГУП “Мосгортранс” у 2001-2020 рр., а також врахувавши при обчисленні пенсії заробітну плату за цей період відповідно до наданих довідок “ГУП “Мосгортранс” про заробітну плату відповідно №38-07/10-686 від 25.10.2021 року, №102 від 14.03.2014 року, №103 від 24.03.2014 року, №03/10-447 від 28.10.2020 року, №б/н від 02.12.2020 року.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 28 квітня 2022 року перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту “з” ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. Однак, пенсію їй призначили в мінімальному розмірі без врахування заробітної плати без врахування заробітної плати за період роботи на території російської федерації. У зв`язку з цим позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з врахуванням довідок про заробітну плату за 2002-2022 роки, виданих “ГУП “Мосгортранс”. Відповідачем відмовлено у задоволенні такої заяви, оскільки вказані довідки не підтверджені первинними документами. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі № 460/5604/23 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на території російської федерації у “ГУП “Мосгортранс” з 01.01.2004  по 18.04.2005, з 22.04.2005 по 25.12.2005, з 27.12.2005 по 07.07.2006, з 01.08.2006 по 05.07.2007, з 27.07.2007 по 09.06.2008, з 10.06.2008 по 27.06.2009, з 28.06.2009 по 28.06.2009, з 29.06.2009 по 10.06.2010, з 11.06.2010 по 29.04.2011, з 11.05.2011 по 25.03.2012, з 27.04.2012 по 11.02.2013, з 12.02.2013 по 14.09.2014, з 10.10.2014 по 24.08.2015, з 27.10.2015 по 08.05.2016, з 10.06.2018 по 05.03.2022 та щодо неврахування при обчисленні та нарахуванні пенсії заробітної плати ОСОБА_1 за цей період.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01 січня 2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації у “ГУП “Мосгортранс” 01.01.2004  по 18.04.2005, з 22.04.2005 по 25.12.2005, з 27.12.2005 по 07.07.2006, з 01.08.2006 по 05.07.2007, з 27.07.2007 по 09.06.2008, з 10.06.2008 по 27.06.2009, з 28.06.2009 по 28.06.2009, з 29.06.2009 по 10.06.2010, з 11.06.2010 по 29.04.2011, з 11.05.2011 по 25.03.2012, з 27.04.2012 по 11.02.2013, з 12.02.2013 по 14.09.2014, з 10.10.2014 по 24.08.2015, з 27.10.2015 по 08.05.2016, з 10.06.2018 по 05.03.2022, а також врахувавши при обчисленні пенсії заробітну плату за цей період відповідно до наданих довідок “ГУП “Мосгортранс” про заробітну плату відповідно №38-07/10-686 від 25.10.2021 року, №102 від 14.03.2014 року, №103 від 24.03.2014 року, №03/10-447 від 28.10.2020 року, №б/н від 02.12.2020 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що підстави для зарахування до страхового стажу періодів ОСОБА_1 роботи на території російської федерації у 2004 - 2022 відсутні, оскільки відсутня інформація від компетентних органів російської федерації щодо сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до органів пенсійного фонду російської федерації за вказані періоди. 
В спірний період позивач працював на території іноземної держави, дані щодо сплати страхових внесків у спірний період відсутні, яка є основною умовою для зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу ОСОБА_1 .
Просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі № 460/5604/23 та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом вищевказаних довідок, такі видані “ГУП “Мосгортранс””   на підставі особових рахунків.
При цьому, зазначені довідки завірені печаткою вказаного товариства, містять відомості про фактичну суму заробітної плати позивача за спірні роки.
Відповідачем не доведено того факту, що роботодавцями не здійснювались відповідні відрахування із заробітної плати позивача під час його роботи у рф в спірний період.
Водночас, суд першої інстанції зазначив, що зібрані та подані позивачем документи до органів пенсійного фонду для призначення пенсії відповідають записам наданої трудової книжки та не містять між собою жодних протиріч чи розбіжностей.
Відтак, наведене у сукупності дозволяє дійти висновку, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу з урахуванням періодів роботи на території російської федерації, а саме з 01.01.2004  по 18.04.2005, з 22.04.2005 по 25.12.2005, з 27.12.2005 по 07.07.2006, з 01.08.2006 по 05.07.2007, з 27.07.2007 по 09.06.2008, з 10.06.2008 по 27.06.2009, з 28.06.2009 по 28.06.2009, з 29.06.2009 по 10.06.2010, з 11.06.2010 по 29.04.2011, з 11.05.2011 по 25.03.2012, з 27.04.2012 по 11.02.2013, з 12.02.2013 по 14.09.2014, з 10.10.2014 по 24.08.2015, з 27.10.2015 по 08.05.2016, з 10.06.2018 по 05.03.2022 та з урахуванням довідок про заробітну плату позивача №38-07/10-686 від 25.10.2021, №102 від 14.03.2014, №103 від 24.03.2014, №03/10-447 від 28.10.2020, №б/н від 02.12.2020 є протиправною.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту “з” ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Однак, при призначенні пенсії позивачу не зараховано періоди роботи з 01.01.2004  по 18.04.2005, з 22.04.2005 по 25.12.2005, з 27.12.2005 по 07.07.2006, з 01.08.2006 по 05.07.2007, з 27.07.2007 по 09.06.2008, з 10.06.2008 по 27.06.2009, з 28.06.2009 по 28.06.2009, з 29.06.2009 по 10.06.2010, з 11.06.2010 по 29.04.2011, з 11.05.2011 по 25.03.2012, з 27.04.2012 по 11.02.2013, з 12.02.2013 по 14.09.2014, з 10.10.2014 по 24.08.2015, з 27.10.2015 по 08.05.2016, з 10.06.2018 по 05.03.2022, у зв`язку з цим, позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з зарахуванням спірних періодів до її страхового стажу.
Листом від 03 лютого 2023 року позивачу зазначено, що з урахуванням норми статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” до страхового стажу при призначенні пенсії враховано періоди роботи позивача на території російської федерації з 17.06.2021 по 14.01.2002, з 20.01.2002 по 18.12.2003, з 20.12.2003 по 31.12.2003. Підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації у 2004-2022 відсутні, оскільки відсутня інформація від компетентних органів російської федерації щодо сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до органів пенсійного фонду російської федерації за вказані періоди. Також зауважив, що враховуючи вимоги статей 40, 44 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  відсутні підстави для обчислення пенсії з врахуванням заробітної плати за 2002-2022 роки, зазначеної у довідках “ГУП “Мосгортранс”, оскільки вказані довідки не підтверджені первинними документами. А ще зауважив, що 11 червня 2022 року російська федерація вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року в односторонньому порядку. З 01 січня 2023 року російська федерація припиняє участь з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.
Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернулася до суду.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Щодо покликань апелянта на відсутність доказів сплати страхових внесків при нарахуванні заробітної плати позивачу, що, в свою чергу, виключає можливість зарахування спірних періодів до страхового стажу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).
Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до положень статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на міжнародних договорах з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення). Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Згідно зі статтею 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.
Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (стаття 3 вказаної Угоди).
Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якого з держав-учасниць, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Нарахування пенсій відбувається з заробітку (доходу) за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.
Відповідно до статті 8 Угоди органи, які здійснюють пенсійне забезпечення в державах-учасницях Угоди, співпрацюють один з одним в порядку, визначеному договором між їх центральними органами.
Основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування врегульовано Угодою про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994.
Відповідно до статті 9 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.
Згідно з положеннями статті 4 зазначеної Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.
Відповідно до статті 7 зазначеної Угоди оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку та розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування. Сторони не допускають подвійного оподаткування зароблених працівниками коштів.
Таким чином, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність та відповідно до наданих державами-учасницями міжнародних угод документів на підтвердження наявності відповідного стажу.
Відповідно до статті 22 федерального закону №167-Ф3 від 15.12.2001 «Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації» передбачено, що страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території російської федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території російської федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим федеральним законом для громадян російської федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб.
Пунктом 1 статті 11 федерального закону російської федерації №400-ФЗ від 28.12.2013 передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території російської федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в Пенсійний фонд російської федерації.
Отже, як законодавством України, так і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність.
З наявних у матеріалах справи документів колегія суддів встановила, що відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення – 16 липня 1990 року) остання в період з 14.06.2001 по 14.01.2002, з 20.01.2002 по 18.12.2003, з 20.12.2003 по 03.12.2004, з 05.12.2004  по 18.04.2005, з 22.04.2005 по 25.12.2005, з 27.12.2005 по 07.07.2006, з 01.08.2006 по 05.07.2007, з 27.07.2007 по 09.06.2008, з 10.06.2008 по 27.06.2009, з 28.06.2009 по 28.06.2009, з 29.06.2009 по 10.06.2010, з 11.06.2010 по 29.04.2011, з 11.05.2011 по 25.03.2012, з 27.04.2012 по 11.02.2013, з 12.02.2013 по 14.09.2014, з 10.10.2014 по 24.08.2015, з 27.10.2015 по 08.05.2016, з 10.06.2018 по 05.03.2022 працювала водієм тролейбуса/автобуса на території російської федерації (ГУП “Мосгортранс”) (записи №6-52). Вказані записи є чіткими, послідовними, не містять виправлень.
Відповідно до довідок, такі видані “ГУП “Мосгортранс””   на підставі особових рахунків, завірені печаткою вказаного товариства, містять відомості про фактичну суму заробітної плати позивача за спірні роки.
Відповідачем не доведено того факту, що роботодавцями не здійснювались відповідні відрахування із заробітної плати позивача під час його роботи у рф в спірний період.
Крім того, як доречно вказав суд першої інстанції, проаналізувавши норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-УІ, несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку, внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 638/5795/17, від 31 жовтня 2019 року у справі № 683/1814/16-а, від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а та від 26 березня 2020 року у справі № 299/3616/16-а, від 02 серпня 2022 року справа № 560/4616/20.
За наведених обставин, а також ураховуючи те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а також підтвердження роботи позивача у спірні періоди іншими письмовими доказами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо не зарахування таких періодів трудової діяльності позивача до його страхового стажу.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі № 460/5604/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 28.09.2023 року