Справа № 461/184/23                        Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/454/23                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 липня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,
суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.
З участю: представника заявника ОСОБА_1 -адвоката Єрохіна В.В.,кривдника Гавюк Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №461/184/23за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Гавенка Сергія Богдановича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 січня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 

в с т а н о в и в :

09 січня 2023 року представник ОСОБА_1 – адвокат Носова Ю.М. звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .
Заяву мотивувала тим, що29 серпня 2004 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 шлюб, у якому у них народились двоє доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
ОСОБА_1 разом з дітьми проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджує, що 22 грудня 2022 року ОСОБА_2 повернувшись додому вночі, вчинив сварку, під час якої наносив їй удари в корпус тіла, в той час як в квартирі перебували неповнолітні діти, які стали втручатись в сварку і захищали матір. 
Зазначає, що ОСОБА_2 на прохання дітей не зважав, продовжував висловлювати їй образи та поводити себе грубо у відношенні дітей. Внаслідок такої поведінки ОСОБА_2 , старша донька ОСОБА_3 , намагаючись припинити сварку, стала погрожувати самогубством. Після чого заявниця викликала поліцію та екстрену швидку медичну допомогу. Вказує, що вона разом з неповнолітніми дітьми отримали тимчасовий прихисток у притулку для осіб постраждалих від домашнього насильства, де перебувають і досі. Заявниця вказує, що ОСОБА_2 під час їхнього спільного проживання неодноразово кривдив її, ображав її лайкою, вимагав гроші на своє утримання.
З метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного домашнього насилля себе та неповнолітніх дітей просить застосувати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 строком на 6 місців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його права, а саме:
усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітнім дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перешкоди у користуванні особистим майном, або майном, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;
заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наближатися або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 ,- задоволено.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк 6 (шість) місяців, яким визначено наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього наступні обов`язки:
1) усунуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітнім дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перешкоди у користуванні особистим майном, або майном, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;
3) заборонено вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наближатися або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 – адвокат Гавенко С.Б. В апеляційній скарзі покликається на незаконність оскаржуваного рішення. Звертає увагу на відсутність в матеріалах справи жодних доказів в підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно своєї дружини – ОСОБА_1 та їхніх дітей і такі обставини не встановлені судовим рішення у справі №461/7148/22 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Зазначає, що оскаржуваним рішення ОСОБА_2 чиняться перешкоди у виконанні ним батьківських обов`язків відносно його дітей. Просить скасувати рішення Галицького районного суду м.Львова від 12 січня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .
Заявник ОСОБА_1 в порядку ст.360 ЦПК України подала відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення,яке відповідає вимогам закону та судовій практиці. Більше того, зазначає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні домашнього насильства встановлена постановою Галицького районного суду м.Львова від 24 січня 2023 року,яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 02 березня 2023 року (справа №461/7148/22). Звертає увагу, що її безпека і безпека дітей у даній ситуації важливіші, аніж батьківські права кривдника. Зазначає, що саме внаслідок поведінки кривдника старша донька ОСОБА_6 вчинила спробу самогубства та вона разом з дітьми змушена шукати захисту у притулку для постраждалих від домашнього насильства, де перебуває і на час розгляду справи. Зазначає, що кривдник зняв її з реєстрації за місцем його проживання , чинить їй і дітям перешкоди у користуванні майном, яке перебуває у квартирі. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Заявник в судове засідання не з`явилась, однак забезпечила явку свого представника –адвоката Єрохіна В.В. Представник кривдника-адвокат Сергій Гавенко надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення кривдника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представника заявника-адвоката Єрохіна В.В., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення .
Судом встановлено такі обставини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29.08. 2004 року уклали шлюб, що стверджується копією паспорта Заявниці (а.с.4 зворот). .
Від шлюбу у сторін є дві неповнолітні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11,12). 
Згідно з довідкою №278 від 19.05.2022 року виданою ЛКП «Княже місто» заявник разом з доньками зареєстровані та проживають разом з доньками у квартирі АДРЕСА_2 9а.с.6). 
Судом також встановлено, що 22 грудня 2022 року органом поліції був виданий терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 на сім діб (а.с.8).
В цей же день стосовно ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП, тобто у зв`язку із вчиненням домашнього насильства (а.с.28). 
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів, - не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Оцінивши всі докази у сукупності та в їх взаємозв`язку між собою, суд дійшов правильного висновку, що заява ОСОБА_1 , є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції , з таких підстав. 
Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. 
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі — Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону).
Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Колегія суддів звертає увагу, що вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Відповідні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 09 лютого 2022 року у справі № 607/10853/21, провадження № 61-20491св21.
Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 , обґрунтувала вимоги тим, що ОСОБА_2 вчиняє щодо неї фізичне насильство,яке проявлялося у штовханнях та нанесення ударів в корпус тіла та психологічне насильство, яке полягало у образах та погрозах, створює конфліктні ситуації. Все це відбувається в присутності дітей,які намагаються захистити маму та висловлюють протести заявнику, зокрема внаслідок таких дій заявника старша донька здійснила спробу самогубства. Зазначені обставини підтверджуються належними доказами, зокрема терміновим заборонним приписом відносно ОСОБА_2 та протоколом про адміністративне правопорушення. 
Згідно з положень ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За змістом ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій – третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів, оцінюючи зібрані в справі докази, вважає, що вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є доведеним та свідчить про високий рівень вірогідності повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб , такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи.
ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як жертви домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребують захисту у порядку, передбаченому Законом, оскільки зібрані у справі докази, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником психологічного чи фізичного насильства.
Апеляційна скарга не містить доказів чи посилань,які бспростували висновки суду першої інстанції про відсутність насильства, а тому її доводи суд визнає голослівними. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (згідно із частинами першою та третьою статті 12 ЦПК України).
ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів, які спростовують зазначені в заяві факти вчинення ним домашнього насильства, в той час як заявниця надала належні та допустимі докази агресивної поведінки кривдника, внаслідок якої страждає вона та психіка їх спільних дітей.
Відповідно до преамбули Закону про запобігання домашньому насильству його мета саме у запобіганні та протидії домашньому насильству. При цьому важливою є і встановлена послідовність двох зазначених завдань. Обмежувальний припис визначений у цьому законі як один з інструментів досягнення відповідних завдань.
Стеттю 4 Закону передбачено, що діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується серед іншого на  засадах: гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; належної уваги до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;
врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку.
Твердження апеляційної скарги про те, що заявниця вчиняє домашнє насильство відносно матері кривдника не є предметом розгляду цієї справи та не спростовують встановлених обставин щодо чинення домашнього насильства ОСОБА_2 . 
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Гавенка Сергія Богдановича залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 січня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 11 липня 2023 року.

Головуючий                                                                        Ю.Р. Мікуш

Судді:                                                                        Т.І. Приколота 

Р.В. Савуляк