Ухвала 
 
02 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 755/13637/21
 
провадження № 61-9476ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,                 Луспеника Д. Д., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київської міської ради, Макарівської селищної ради Київської області про усунення від права на спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Київської міської ради, Макарівської селищної ради Київської області про усунення від права на спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року заяву  ОСОБА_1 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва Яровенко Н. О. визнано необґрунтованою та передано для вирішення іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою                              статті 33 ЦПК України.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року                      у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва Яровенко Н. О. відмовлено.
 
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційними скаргами на ухвалу Дніпровського районного суду                  м. Києва від 24 квітня 2023 року та ухвалу Дніпровського районного суду                   м. Києва від 26 квітня 2023 року.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року апеляційні скарги  ОСОБА_1  на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва                              від 24 квітня 2023 року та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва                 від 26 квітня 2023 року повернуто заявнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
 
Повертаючи апеляційні скарги  ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що апеляційні скарги подані на ухвали суду першої інстанції, які відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, не підлягають оскарженню окремо від рішення суду.
 
У червні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду             від 25 травня 2023 року.
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                                 від 06 липня 2023 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва                      від 24 квітня 2023 року та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва               від 26 квітня 2023 року відмовлено на підставі пункту 1 частини другої                 статті 394 ЦПК України. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати документ, що підтверджує його сплату; надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу, яка за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 392 ЦПК України. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк ОСОБА_1 направила матеріали на усунення недоліків, зазначених                   в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 липня 2023 року.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить ухвалу Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року скасувати.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову                  у відкритті касаційного провадження.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише                         у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
 
Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені                                            в апеляційному порядку окремо від рішення суду, передбачені                        частиною першою статті 353 ЦПК України. 
 
Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).
 
Встановивши, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року про визнання необґрунтованою заяви про відвід судді та ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року про відмову  у задоволенні заяви про відвід судді не підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених пунктом 4                        частини п`ятої статті 357 ЦПК України підстав для повернення апеляційних скарг особі, яка їх подала.
 
При цьому повернення апеляційних скарг, які подані на ухвали суду першої інстанції, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, не позбавляє заявника права на апеляційне оскарження та не порушує його права на судовий захист, оскільки вона не позбавлена можливості включити свої заперечення на такі ухвали до апеляційної скарги на судове рішення по суті справи у разі її незгоди з такими рішеннями.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі                                    і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) зроблено висновок про те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета                        є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
 
Право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати                        у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення. Заперечення учасників процесу щодо наявності підстав для залишення заяви без розгляду мають розглядатися судом при оскарженні рішення, ухваленого по суті спору. У зв`язку із цим право на суд, одним із аспектів якого є право доступу, в аспекті апеляційного оскарження ухвали про відмову у залишенні заяви без розгляду, підлягає обмеженню, яке застосовується з легітимною метою та зберігає пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18).
 
Підстави вважати, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, відсутні, тому право заявника на доступ до правосуддя судом апеляційної інстанції порушено не було.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,                                        3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним                         і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
З огляду на зміст касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд                       у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року                   у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київської міської ради, Макарівської селищної ради Київської області про усунення від права на спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець

                                                                                                                      Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник