П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/10992/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шаповалова Тетяна Михайлівна   
Суддя-доповідач -  Мацький Є.М.   
05 липня 2023 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Бердоус Ю. М., 
позивача : ОСОБА_1 ,
представника відповідача: Турченка Є.І.     

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг, в якому просив:

1.1. Визнати незаконним та скасувати наказ в.о.начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг від 05.12.2022 р. №323-к/тр;

1.2. Поновити його на посаді заступника начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг;

1.3. Стягнути з середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;

1.4. Допустити рішення до негайного виконання.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

2. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

3. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

4. Апелянт зазначає, що відповідно до наказу МОЗ від 25.02.2022 №380 «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 №2153»  його було допущено 01.03.2022 до виконання функціональних обов`язків заступника начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг. На цей час працівники Управління виконували обов`язки дистанційно, так само як і працівники Державного агентства водних ресурсів України. Апелянт вказує, що він також продовжував виконувати роботу дистанційно.

5. Оскільки він не отримав заробітну плату за травень 2022, він звернувся до відповідача з відповідною заявою, у якій вказав  що продовжує працювати дистанційно на період воєнного стану, оскільки на робочому місці під час війни перебувати небезпечно у зв`язку із відсутністю укриття (бомбосховища)  та просив виплатити заробітну плату за травень  2022.

6. Відповідач листом від 22.06.2022 повідомив позивача, що він не входив до переліку осіб щодо яких було запроваджено дистанційну роботу та вимагав надати пояснення  щодо відсутності на робочому місці.

7. Наказом Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг від 05.12.2022 №323-к/тр звільнено ОСОБА_1 , займаної посади 06.12.2022 за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.4 ст. 40 КЗпПУкраїни).

8. Вважаючи такий наказ незаконним, позивач просить його поновити на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

9. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника Басейного управління водних ресурсів річки Південний Буг.

10. Наказом Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг № 258-к/тр від 08.12.2021 ОСОБА_1 , заступника начальника Управління, відсторонено від роботи з 09.12.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати на підставі повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 ОСОБА_1 від 30.11.2021 № 1378/11 та попередження про відсторонення від роботи ОСОБА_1 від 08.12.2021 № 1459/11.

11. Наказом Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг № 45-к/тр від 02.03.2022 ОСОБА_1 , заступника начальника Управління,  допущено до роботи з 01.03.2022 на підставі наказу МОЗ України від 25.02.2022 № 380 та заяви ОСОБА_1 від 02.03.2022 зареєстрованої в журналі реєстрації заяв з кадрових питань від 02.03.2022 №55к.

12. Наказом Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг № 60-к/тр від 31.03.2022 для окремих категорій працівників тимчасово, на період з 01 по 25 квітня 2022 було запроваджено дистанційний режим роботи.

13. Водночас у переліку працівників перелічених у наказі відсутнє прізвище   ОСОБА_1 .

14. Таким чином, зазначений наказ не розповсюджувався на позивача.

15. Відповідно до протоколу засідання начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг № 5 від 02.05.2022, з порядком денним, серед іншого під питанням №5 «Про організацію роботи у період воєнного стану», встановлено, що провідний інспектор з кадрів служби управління персоналом ОСОБА_2 доповіла, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2022 № 440 «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державного органів у період воєнного стану» дистанційна робота запроваджується у разі наявності організаційних і технічних можливостей для виконання посадових обов`язків. Робота державних службовців та працівників державного органу за межами України допускається лише у разі службового відрядження, оформленого в установленому порядку.

16. Як наслідок, по даному питанню вирішили: врахувати вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2022 № 440  «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державного органів у період воєнного стану» у своїй роботі.

17. Суд звертає увагу, що згідно зазначеного протоколу, 02.05.2022 на засіданні начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг був присутній позивач, та, у тому числі приймав рішення під питанням №5 «Про організацію роботи у період воєнного стану» та був ознайомлений зі змістом протоколу № 5 від 02.05.2022, про що свідчить підпис ОСОБА_1 11.05.2022.

18. Відповідно до п. 4 доручення в. о. Голови Держводагентства України ОСОБА_3 «Щодо організації роботи працівників водогосподарських організацій на період воєнного стану» № 1440/7/11-22  від 03.05.2022 дистанційний режим роботи керівників водогосподарський організацій встановлюється виключно за рішенням керівника Держводагентства.

19. Відповідно до штатного розпису на  2022, який затверджений 18.01.2022, посада заступника начальника відноситься до керівництва.

20. Листом Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг № 455/12 від 18.05.2022 повідомлено позивача про те, що у зв`язку з відсутністю його на робочому місці 02.05.2022, від 05.05.2022, від 09.05.2022 та враховуючи наявність доповідної записки провідного інспектора з кадрів служби управління персоналом ОСОБА_2 від 10.05.2022, яка зареєстрована за № 50, що при заповненні табеля обліку використання робочого часу за першу половину травня  2022  року застосована відмітка обліку НЗ (неявка з нез`ясованих причин).

21. Цим же листом запропоновано позивачу в термін до 16 год. 00 хв. 20.05.2022 надати в письмовій формі причини відсутності його на робочому місці за вказаний період.

22. До вказаного листа № 455/12 від 18.05.2022 додано: копію доповідної записки провідного інспектора з кадрів служби управління персоналом ОСОБА_2 від 10.05.2022   № 50; копію акту про відсутність від 02.05.2022;  копія акту про відсутність від 05.05.2022; копію акту про відсутність від 09.05.2022  року.

23. 23.05.2022  відповідачем направлено поштою на адресу позивача вказаний лист № 455/12 від 18.05.2022 з додатками з описом вкладення у цінний лист, що підтверджується відповідними доказами. Однак лист повернувся у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

24. 22.06.2022 на ім`я начальника Управління Дяконовича І.М. позивач подав заяву, у якій вказав, що продовжує працювати дистанційно на період воєнного стану, оскільки на робочому місці під час війни перебувати небезпечно з відсутністю укриття (бомбосховища)  та просив виплатити заробітну плату за травень  2022.

25. За результатом вказаної заяви від 22.06.2022 Управління листом № 646/12 від 30.06.2022 повідомило позивача про те, що  у зв`язку з відсутністю його на робочому місці з 04.05.2022   по 31.05.2022   без поважних причин, а також відсутність наказу про запровадження для позивача режиму дистанційної роботи його вимога щодо виплати заробітної плати за травень  2022  року в повному обсязі залишається без задоволення. Також у листі вказано, що позивачу було надіслано поштою цінний лист з описом вкладення, що містив вимогу про надання в письмовій формі причин відсутності на робочому місці, але у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання лист повернувся, а тому у листі міститься прохання  повторно надати письмові пояснення відсутності на робочому з 04.05.2022   по 31.05.2022.

26. 27.07.2022 начальниками Тульчинської дільниці, Вінницької дільниці, Бершадської дільниці було надано службові записки про те, що з травня 2022 по 27.07.2022 ніяких вказівок відносно роботи від ОСОБА_1 не надходило.

27. 03.08.2022 на ім`я начальника Управління Дяконовича І.М. позивач подав заяву, у якій просив видати наказ про запровадження дистанційної роботи заступника начальника Управління на період воєнного стану та виплатити за весь час заробітну плату.

28. За результатом вказаної заяви від 03.08.2022 Управління надало лист № 874/12 від 16.08.2022 про відмову у задоволенні цієї заяви.

29. 7.09.2022 позивачем було подано заяву про надання щорічної відпустки з 03.10.2022.

30. На вказану заяв відповідач відреагував листом № 1192/12 від 28.09.2022.

31. 03.11.2022 позивач подав заяву про надання щорічної відпустки з 07.11.2022.

32. На вказані заяві, відповідач відреагував листами № 1192/12 від 28.09.2022.

33. Згідно Акту про розкриття листа ОСОБА_1 , складеного провідним юрисконсультом служби правового забезпечення Управління Скальською Т. Р., провідним інспектором з кадрів служби управління персоналом, Вишнівською С.В. головним бухгалтером відділу обліку та звітності, Кадученко Т.Г провідним документознавцем, розкрито конверт з прикріпленою довідкою Укрпошти про причини повернення та написом в лівому куті на повернення, в правому верхньому штамп від 07.11.2022, зовнішні пошкодження конверта не встановлено. Всередині конверту міститься рекомендований лист від 07.11.2022. №1354/12 який було надіслано ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 . В листі була надана відповідь на звернення щодо отримання відпустки. Даний лист знаходиться всередині без пошкоджень, було повернуто 09.12.2022  Управлінню Укрпоштою, оскільки термін його зберігання закінчився.

34. Листом № 1422/12 від 21.11.2022 відповідач звернувся до Голови Державного агентства водних ресурсів України з проханням погодження звільнення позивача.

35. Листом Державного агентства водних ресурсів України №  4869/11/11-22 від 30.11.2022 погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Басейного управління водних ресурсів річки Південний Буг за умови суворого дотримання вимог законодавства України.

36. Наказом Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг від 05.12.2022 №323-к/тр звільнено ОСОБА_1 , займаної посади 06.12.2022 за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.4 ст. 40 КЗпП України).

37. У пункті 2 наказу вказано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 03.09.2020  по день звільнення- 39 календарних днів.

38. Підставою для видання наказу від 05.12.2022 №323-к/тр слугували: акти про відсутність на робочому місці від 17.11.2022,  18.11.2022, 21.11.2022, 22.11.2022,23.11.2022, лист Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг про надання пояснень відсутності на робочому місці № 455/12 від 18.05.2022, погодження Державного агентства водних ресурсів України №  4869/11/11-22 від 30.11.2022.

39. Листом Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг від 07.12.2022 № 1507/11 повідомлено позивача про те, що наказом від 06.12.2022  року № 323-к/тр, його було звільнено з посади заступника начальника БУВР Південного Бугу.

40. У листі  також пропонувалося позивачу надати письмову згоду  на пересилання трудової книжки та копії наказу про звільнення на його адресу проживання.

41. Згідно фіскального чеку, копії конверту та трекінгу лист направлено 07.12.2022 та  повернуто відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

42. Інформацію про звільнення також відправлено на додаток Viber телефону позивача (на номер  НОМЕР_1 ) з телефона провідного інспектора з кадрів служби управління персоналом ОСОБА_7 (з номера  НОМЕР_2 ) 06.12.2022.

43. Позивач в судовому засіданні пояснив, що  по додатку вайбер повідомлення про звільнення не отримував.

44. Фактично копію наказу про звільнення позивач отримав  06.01.2023.

45. Також до суду відповідачем надано докази  розрахунку з позивачем  при звільненні. Зокрема копію платіжного доручення від 02.12.2022, яке оплачено банком 05.12.2022, копію платіжної відомості та довідку з банку про зарахування коштів  клієнту ОСОБА_1 .

46. Позивач вважає наказ про звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач в порушення ст.153 КЗпП України не забезпечив безпечні умови праці в умовах воєнного стану та відмовився запроваджувати дистанційну роботу позивачу.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

47. Правова позиція апелянта викладена в пунктах 3-8 цієї постанови.

48. Відповідач зазначає, що  позивач  не заперечує свою відсутність на робочому місці в період з 02.05.2022 по день звільнення, зазначаючи, що він нібито працював дистанційно, але за відсутністю згоди на це відповідача. За таких обставин, представник відповідача вважає, що звільнення позивача проведено у законний спосіб.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

49. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, Апеляційний Суд виходить з наступного.

50. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

51. Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття    1 КЗпП України) .

52. Статтею 21 КЗпП України  визначено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

53. Статтею 147 КЗпП України  передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

54. Відповідно до п. 4 ч.1  ст. 40 КЗпП України  трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

55. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

56. Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

57. Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання  щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої  статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених  КАС України.

58. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

59. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами трудових спорів»  при розгляді  позовів  про  поновлення  на  роботі  осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП ( 322-08 ),  суди повинні виходити  з того, що  передбаченим  цією  нормою  закону  прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого  дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження  з власником або уповноваженим ним органом  днів  відгулів,  чергової відпустки,  залишення  роботи  до  закінчення  строку  трудового договору чи строку,  який працівник зобов`язаний  пропрацювати  за призначенням  після  закінчення  вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

60. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що з 04.05.2022 по 05.12.2022 апелянт був відсутній на роботі та не виконував своїх службових обов`язків, що підтверджено дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема службовими записками та актами відсутності на робочому місці.

61. Відносно апелянта жодним наказом не було встановлено дистанційної форми роботи.

62. Судом також не встановлено обов`язку відповідача встановлювати дистанційну форму роботи позивачу за його заявою. Крім того, оскільки посада позивача відноситься до керівництва водогосподарських організацій, дистанційний режим роботи може встановлюватися  виключно за рішенням керівника Держводагенства.

63. Відповідачем вчинялися заходи щодо з`ясування причин відсутності позивача на робочому місці, зокрема шляхом направлення відповідних листів на адресу проживання позивача. Водночас такі листи поверталися відповідачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

64. Крім того, до суду надано докази розрахунку з позивачем у день звільнення та докази направлення листа з проханням надати згоду на пересилання йому трудової книжки та наказу про звільнення.

65. Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що процедуру звільнення позивача на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України проведено відповідно до вимог закону з наявності відповідних підстав у зв`язку з відсутністю на робочому місці протягом значного періоду часу без поважних причин.

66. Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що відповідачем в порушення вимог ст.153 КЗпП України не забезпечено безпечні умови праці у період воєнного стану через відсутність бомбосховища, оскільки на території Вінницької міської громади існують загальнодоступні для всіх осіб бомбосховища.
67. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним позовній заяві та наданим поясненням позивача в суді першої інстанції, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

68. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали вірно встанови фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстави для його скасування відсутні.

69. Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

70. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

71. Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

72. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

73. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

74. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

75. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

76. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Постанова суду складена в повному обсязі 06 липня 2023 року.

Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.