ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5283/23 Справа № 194/665/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Корягін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Канурна  О. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       судді - доповідача Канурної О.Д.,
       суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Солодовников Андрій Вікторович, та Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року у справі № 194/665/21 за позовом Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя першої інстанції Корягін В.О.), -
В С Т А Н О В И В:

       06 травня 2021 року позивач - АТ «СберБанк» звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       В обґрунтування позовних вимог Банк посилався на те, що 22 лютого 2017 року між ПАТ «СберБанк», правонаступником якого є АТ «СберБанк», та  ОСОБА_2  було укладено кредитний договір № 60683-ФО/2017/172, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 68566,15 грн. з кінцевим терміном повернення не пізніше 21 лютого 2022 року. Відповідач зобов`язався повернути кредит у повному розмірі та сплатити відсотки у розмірі 37% річних. За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позичальник зобов`язаний сплачувати пеню у розмірі 0,2 відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення будь-якого платежу. 
       З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 16 квітня 2019 року укладено договір поруки № 60683-ФО/2017/172 - П.
       Відповідачі ухиляються від виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів та станом на 23 березня 2021 року мають заборгованість перед Банком у розмірі 186049,36 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 48234,89 грн. (з них прострочено 24904,88 грн.), процентів за користування кредитом 68342,43 грн. (з них прострочено 66827,06 грн.), пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом 6736,94 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом 61655,10 грн., штрафу 1080,00 грн.
       Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив суд солідарно стягнути з відповідачів на користь Акціонерного товариства «СберБанк» заборгованість станом на 26 травня 2021 року у розмірі 175257,15 грн. за кредитним договором № 60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 28581,01 грн., прострочених процентів за користування кредитом 71477,70 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом 7472,94 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом 67725,50 грн., а також стягнути з відповідачів в рівних частках судовий збір в розмірі по 1314,43 грн. з кожного.
       Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року замінено позивача у справі з Акціонерного товариства «СберБанк» на Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк», а ухвалою від 06 червня 2022 року замінено позивача з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» на Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича.
       Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року позов Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
       Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича заборгованість за кредитним договором № 60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року в розмірі 105930 грн. 16 коп., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту – 28581,01 грн., прострочені проценти за користування кредитом – 63532,17 грн., пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом – 4287,15 грн., пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом – 9529,83 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з кожного окремо, на користь Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича судовий збір у сумі 794 грн. 48 коп.
       Не погодившись з указаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Солодовников Андрій Вікторович, та Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Ілля Вікторович, кожен окремо, звернулись з апеляційними скаргами. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Солодовников Андрій Вікторович, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.
       Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.
Так, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення за відсутності належних і допустимих доказів надання кредиту, будь-яке платіжне доручення про отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів у матеріалах справи відсутнє. Також матеріали справи не містять доказів про звернення позивача до відповідачів про дострокове погашення суми заборгованості за кредитом. Натомість, поштові повідомлення від 09.04.2021 року не є належними доказами.
Крім того, апелянт посилається на протиріччя у висновках суду. Так, дійшовши висновку, що метою кредиту відповідачів є споживчі цілі, суд не врахував запроваджену дію карантину, невірно розрахував відсотки, штраф, пеню. При цьому, апелянтом наведено свій розрахунок.
Також ОСОБА_1 зазначила про наявність правових підстав для зменшення розміру пені, а саме нещасний випадок, який стався з відповідачем ОСОБА_2 , після якого він припинив вносити платежі по погашення кредитного договору від 2013 року, перебуваючи у посттравматичному стані, 22.02.2017 року ОСОБА_2 підписав кредитний договір з позивачем, представники якого запевнили позичальника, що даний договір укладається для врегулювання заборгованості по попередньому, тобто, на думку апелянта, ОСОБА_2 було введено в оману. 
Крім того, апелянт ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів того, що порушення зобов`язання за кредитним договором відбулося саме з вини кредитора, оскільки останньому було відомо про нещасний випадок, який стався з позичальником та встановлення йому інвалідності. При цьому, Банк не вжив заходів щодо зменшення розміру збитків за договором, звернувшись до суду лише у травні 2021 року. 
Серед іншого апелянт звертає увагу Дніпровського апеляційного суду на те, що судом при ухваленні рішення залишено поза увагою, що в період дії карантину та воєнного стану Банк не може нараховувати пеню і штраф, заборонено збільшення процентної ставки. З урахуванням того, що між Банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено саме споживчий кредит, суд неправильно застосував положення щодо фіксованої процентної ставки.
На думку апелянта, суд розглянув справу з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та є особою з інвалідністю.
Також апелянтом ОСОБА_1 викладено заперечення на ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року про заміну позивача у справі з тих підстав, що з матеріалів справи у системі Електронний суд не вбачається, що АТ «СберБанк» змінило найменування на АТ «Міжнародний резервний банк», судом не взято до уваги заперечення відповідача з цього питання та не перевірено повноваження особи, яка звернулася з відповідним клопотанням про заміну позивача. Також судом не було перевірено повноваження представника АТ «Міжнародний резервний банк» Сухої М.В. при пред`явленні нею клопотання від 24.05.2022 року про заміну позивача. Обставини переделегування повноважень позивача представнику Фонду гарантування належним чином судом не досліджувалися, на думку апелянта, вони не підтверджені належними та допустимими доказами.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича просить скасувати рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та пені і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги Банку про нарахування процентів до повного виконання зобов`язань позичальника та збільшення процентної ставки за користування кредитом, а відповідачі, всупереч висновкам Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, не довели протилежного. Вказані обставини свідчать про неповне з`ясування всіх обставин справи.
Крім того, апелянт посилається на те, що відповідачами не доведено винятковості обставин, які перешкоджали б своєчасному виконанню умов кредитного договору, тому наявні підстави для стягнення процентів та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, передбаченої п.10.1 кредитного договору. 
Також апелянт звертає увагу апеляційного суду на збільшення строків позовної давності до трьох років, у зв`язку з чим клопотання відповідачів про їх застосування є безпідставним.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року цивільна справа витребувана з суду першої інстанції.
       17 травня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.
       Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2023 року апеляційні скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Солодовников Андрій Вікторович, та Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року, кожну окремо,  залишено без руху.
       Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2023 року відкрито провадження за апеляційними скаргами у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційні скарги.
       До Дніпровського апеляційного суду відзив не надійшов.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2023 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи, про що повідомлено сторони за допомогою електронної пошти 02.06.2023 року.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Як вбачається з ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
       З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 175257,15 грн., тому апеляційні скарги слід розглядати без повідомлення учасників справи.
        Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Солодовников Андрій Вікторович, та Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.         
       Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Судом першої інстанції встановлено, що 22 лютого 2017 року між ПАТ «СберБанк» та  ОСОБА_2  було укладено кредитний договір № 60683-ФО/2017/172, кінцевий термін повернення кредитних коштів не пізніше 21 лютого 2022 року. 
Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошті у сумі 68566,15 грн. на цілі, зазначені в п. 1.3 цього договору, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, та повернути кредит Банку, а також сплатити Банку проценти за користування кредитом, комісії, санкції, інші передбачені цим договором платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, та виконати всі інші умови цього кредиту.
Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, тип процентної ставки, що застосовується за цим договором: фіксована процентна ставка. Розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитом складає 37% річних.
Згідно з п. 1.3 кредитного договору, кредит надається з метою погашення заборгованості за кредитом, що отриманий позичальником в банку за кредитний договір № 172#00017821584 від 13 грудня 2013 року.
Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, детальний розпис загальної вартості платежів за цим договором, що включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів та розрахунок супутньої вартості кредиту і реальної процентної ставки, а також графік повернення кредиту визначається у цьому договорі в додатку № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною.
Пунктом 2.5 кредитного договору передбачено, що позичальник повинен застрахувати свої життя, здоров`я та працездатність в страховій компанії, яка перевірена Банком та відповідає вимогам Банку, на користь та на погоджених Банком умовах в т.ч., але не виключно, на наступних: від набуття інвалідності І або ІІ групи або смерті внаслідок настання нещасного випадку; від нещасного випадку; на строк до 21 лютого 2022 року.
Відповідно до п. 4.4 кредитного договору Банк відкрив/відкриває позичальнику поточний рахунок № НОМЕР_1 , згідно з відповідним договором щодо відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 /980/Р від 13 грудня 2013 року, з метою зарахування на нього суми кредиту. Сторони домовились, що умови відкриття та закриття поточного рахунку позичальника в Банку зазначаються в вище зазначеному договорі щодо відкриття поточного рахунку. Тарифи та всі суми коштів, які позичальник має сплатити за договором щодо відкриття поточного рахунку у зв`язку з наданням, обслуговуванням та погашенням кредиту, зазначені в цьому договорі та/або додатку № 1 до договору.
Згідно з п. 6.1 кредитного договору позичальник зобов`язується сплатити банку проценти у розмірі, що зазначений в п. 1.2 цього договору.
Відповідно до п. 6.5 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього договору, за фактичну кількість днів в періоді. Для розрахунку процентів приймається 360 днів у році.
Відповідно до п. 6.9 кредитного договору, у випадку порушення (невиконання/неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань, передбачених в п. 2.5 цього договору (щодо страхування життя, здоров`я та працездатності), та /або передбачених в пп. «а» п. 7.1 цього договору (щодо надання на письмовий запит Банку довідки про доходи), сторони погодили, що починаючи з першого календарного числа місяця, наступного за місяцем, в якому позичальником було порушено (не виконано/неналежно виконано) будь-яке з перелічених вище в цьому пункті договору зобов`язань, діюча процентна ставка за користування кредитом встановлюється в новому розмірі, а саме в розмірі збільшеному на 2 процентних пункти. Зазначеним пунктом позичальник погоджує зміну процентної ставки, що не потребує укладення додаткової угоди між сторонами цього договору.
Після виконання позичальником своїх зобов`язань, порушення (невиконання/неналежного виконання), яких призвело до встановлення процентної ставки в новому розмірі, згідно першого абзацу цього пункту договору, та надання Банку підтверджуючих документів виконання таких зобов`язань, а також за умови, що всі інші зобов`язання, перелічені вище в першому абзаці цього пункту договору, також не є порушеними (невиконаними/неналежно виконаними), процентна ставка за користування кредитом починаючи з наступного робочого дня за днем подання в Банк таких підтверджуючих документів встановлюється в новому розмірі, а саме в розмірі зменшеному на 2 процентних пункти.
Згідно з п. 10.1 кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором, окрім зобов`язань, зазначених у п. 10.2 цього договору, позичальник зобов`язаний сплачувати у відповідності до вимог чинного законодавства України Банку пеню у розмірі 0,2 відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення будь-якого платежу, передбаченого цим договором.
Відповідно до п. 10.2 кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати такі санкції (за кожне порушення) у наступному розмірі: у разі порушення позичальником умов цього договору, а саме несвоєчасного повідомлення про зміни в особових даних, вказаних в п. 12 цього договору та інших відомостей, які можуть вплинути на виконання позичальником своїх зобов`язань – у розмірі 0,1% від суми кредиту, вказаної в п. 1.1 цього договору, але не менше 500,00 грн.; у разі прострочення сплати основної суми кредиту, передбаченої графіком повернення кредиту та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки – у розмірі 60,00 грн.
Згідно з п. 11.6 кредитного договору за будь-якими вимогами сторін, які випливають за даним договором, встановлюється позовна давність тривалістю у три роки.
Між АТ «СберБанк» та ОСОБА_1  16 квітня 2019 року укладено договір поруки № 60683-ФО/2017/172-П, за яким основним договором є кредитний договір № 60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року, укладений між ПАТ «СберБанк» та  ОСОБА_2 . 
Відповідно до п. 2.1 договору поруки, відповідальність поручителя перед кредитором включає: зобов`язання, які були невиконані боржником, та які передбачені основним договором, зокрема, але не обмежуючись: - зобов`язання повернути кредитору кредит, наданий за основним договором в сумі 67165,83 грн. (з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в національній валюті України) згідно графіку у строк, який зазначений в основному договорі з кінцевим терміном повернення 21 лютого 2022 року, а у випадках, передбачених законодавством України та/або основним договором та/або цим договором – достроково; - зобов`язання в строки та в порядку, які передбачені в ст. 6 основного договору, а у випадках, передбачених законодавством України та/або основним договором та/або цим договором, до настання строків, зазначених в ст. 6 основного договору сплатити кредитору проценти за користування кредитом за основним договором з розрахунку 37% річних за користування кредитом (з можливістю зміни розміру процентів та строків їх сплати у випадках і порядку, передбачених основним договором). Підписанням цього договору сторони погоджують, що зміна розміру процентної ставки внаслідок її перегляду/встановлення на умовах та в порядку, зазначеному зокрема в п. 6.8 п. 6.9 основного договору, відбувається автоматично і не потребує укладання між сторонами будь-якої додаткової угоди/договору про внесення змін до цього договору та така зміна зобов`язання є погодженою поручителем.
Відповідно до п. 6.3 договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в письмовій формі. Строк дії цього договору 15 років, при цьому договір припиняє свою дію достроково у випадку належного виконання позичальником або боржником усіх зобов`язань, передбачених в ст. 2 цього договору, а також з інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпечення нею зобов`язання.
АТ «Сбербанк» 09 квітня 2021 року на адресу відповідачів були направлені повідомлення-вимоги щодо погашення простроченої заборгованості за кредитним договором № 60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року, які відповідачами отримані 14 квітня 2021 року, про що свідчать поштові повідомлення (том № 1, а.с.105-106).
З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року та з виписки про рух коштів по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_2 користувався кредитними коштами, сплачував своєчасно тіло кредиту по 08.07.2020 року, відсотки по 22.12.2017 року, нараховувалися відсотки, а отже відповідачі погодилися на умови, зазначені у кредитному договорі та договорі поруки та стали їх виконувати.  
Відповідно до копії не завіреного належним чином кредитного договору № 172#00017821584 від 13 грудня 2013 року, укладеного між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_2 , останній отримав кредит у розмірі 75000,00 грн. на поточні потреби, розмір процентної ставки 33% річних, термін повернення кредиту 12 грудня 2018 року. Однією із умов кредитного договору є укладення договору страхування.
13 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ПрАТ АСК «Інго Україна» було укладено Договір страхування № 322249539 від нещасного випадку, в якому страховим випадком визначено у тому числі встановлення у застрахованої особи інвалідності І чи ІІ групи.
Відповідно до довідки МСЕК від 22 жовтня 2021 року ОСОБА_2 встановлено повторно ІІ групу інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом.
Відповідачами не надано належних та допустимих доказів саме того, чи була встановлена група інвалідності у ОСОБА_2 на час укладання кредитного договору № 60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року. Отже, відповідачами не доведено, що будь-яке порушення зобов`язання за кредитним договором сталося саме з вини кредитора. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Солодовников Андрій Вікторович, про те, що суд першої інстанції прийняв рішення за відсутності належних і допустимих доказів надання кредиту, а саме первинних документів, є безпідставними, виходячи з наступного. 
Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 статті 526 ЦК України  передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 .
Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
       Суду при розгляді справи необхідно дослідити виписку по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами та перевірити, чи було встановлено відповідачу кредитний ліміт, якщо було встановлено, то в якому розмірі, чи отримував він кредитну картку та строк її дії, чи користувався останній кредитними коштами (чи отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, чи купував товари та чи перерахував кошти на інші рахунки), якщо користувався, то в якому розмірі, чи здійснював повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснював, то в якому розмірі.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обгрунтоване рішення в справі неможливо.
            Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, провадження № 61-9618св19. 
Суд першої інстанції ретельно дослідив докази по справі і прийшов обґрунтованого висновку, що відповідачі погодилися на умови, зазначені в кредитному договорі та договорі поруки і почали їх виконувати, що підтверджує укладення договору та отримання кредитних коштів. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Солодовников Андрій Вікторович, про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту звернення позивача до відповідачів про дострокове погашення суми заборгованості за кредитом, повідомлення від 09 квітня 2021 року не є належними доказами, є безпідставними, оскільки позивачем надано до позовної заяви докази направлення позивачем 09 квітня 2021 року на адресу відповідачів повідомлення-вимоги щодо погашення простроченої заборгованості за кредитним договором № 60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року, які відповідачами отримані 14 квітня 2021 року, про що свідчать поштові повідомлення (том № 1, а.с. 105 – 106).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Солодовников Андрій Вікторович, про те, що суд першої інстанції врахував незаконне збільшення суми відсотків з 37 % до 39% як санкцію, невірно розрахував відсотки, штраф та пеню і безпідставно їх стягнув, є безпідставними, виходячи з наступного. 
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як вбачається із частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. 
Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Так, в п. 1.2 кредитного договору зазначено, що тип процентної ставки, що застосовується за цим договором, є фіксована, та розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитом складає 37% річних.
Однак, п. 6.9 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення (невиконання/неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань щодо страхування життя, здоров`я та працездатності, щодо надання на письмовий запит банку довідки про доходи, сторони погодили, що починаючи з першого календарного числа місяця, наступного за місяцем, в якому позичальником було порушено (не виконано/неналежно виконано) будь-яке з перелічених вище в цьому пункті договору зобов`язань, діюча процентна ставка за користування кредитом встановлюється в новому розмірі, а саме в розмірі збільшеному на 2 процентних пункти. Зазначеним пунктом позичальник погоджує зміну процентної ставки, що не потребує укладення додаткової угоди між сторонами цього договору.
Стороною відповідача визнано, що страхові платежі були здійсненні 22.02.2017 р.. 13.02.2018 р., 11.02.2019 р., в подальшому не сплачували платежі за страхування.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що суд не бере до уваги посилання відповідача ОСОБА_3 та її представника на те, що позивач неправомірно збільшив розмір процентної ставки з 37% до 39%, оскільки збільшення процентної ставки на 2% було передбачено кредитним договором, а відповідачі порушили свої зобов`язання щодо страхування життя, здоров`я та працездатності відповідача ОСОБА_2 .
Що стосується стягнення пені, строку позовної давності, то апеляційний суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 10.1 кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором, окрім зобов`язань, зазначених у п. 10.2 цього договору, позичальник зобов`язаний сплачувати у відповідності до вимог чинного законодавства України Банку пеню у розмірі 0,2 відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення будь-якого платежу, передбаченого цим договором. 
Статтею 21 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.
Відповідно до п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Постановою КМУ № 211 від 11 березня 2020 року зі зімінами, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин.
Постановою КМУ № 392 від 20 травня 2020 року, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). 
Відповідно до п. 11.6 кредитного договору за будь-якими вимогами сторін, які випливають за даним договором, встановлюється позовна давність тривалістю у три роки.
Дніпровський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до позовних вимог слід застосовувати позовну давність тривалістю у три роки.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
  Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказане вище співпадає з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Дніпровський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо періоду нарахування прострочених процентів за користування кредитом в межах строку позовної давності, який визначається з 28 квітня 2018 року по 28 квітня 2021 року. 
Період за який підлягає стягненню пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом судом визначається з 23 квітня 2019 року по 11 березня 2020 року включно, а пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом з 17 квітня 2019 року по 11 березня 2020 року.
           Дніпровський апеляційний суд погоджується з періодом стягнення пені, який визначив суд першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Солодовников Андрій Вікторович, щодо незгоди з ухвалами Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року та 06 червня 2022 року про заміну позивача по цивільній справі, є безпідставними, оскільки Дніпровським апеляційним судом 23 серпня 2022 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року про заміну сторони (позивача) його правонаступником по справі за позовом Акціонерного товариства «СберБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, ухвала Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року про заміну сторони (позивача) його правонаступником залишена без змін (контрольне провадження, а.с. 77 – 80).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2022 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, ухвала Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2022 року про заміну сторони (позивача) його правонаступником залишена без змін (контрольне провадження, а.с. 82 – 86). 
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі відповідачки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не надано правової оцінки доказам, зокрема, умовам кредитного договору щодо равомірності нарахування процентів до повного виконання зобов`язань Позичальника та збільшення процентної ставки за користування кредитом, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що нараховані Банком на суму основного боргу суми відсотків, пені підлягають стягненню з відповідачів в повному обсязі з огляду на відсутність передбачених законом підстав для їх зменшення або звільнення відповідача від їх сплати, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції з урахуванням матеріального стану відповідачів та стану здоров`я відповідача ОСОБА_2 , який є інвалідом другої групи, зменшив розмір пені, з чим і погоджується Дніпровський апеляційний суд.
Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
З огляду на викладене, на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.
Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.03.2021 року № 902/538/18.
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року і задоволення апеляційних скарг  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Солодовников Андрій Вікторович, та Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича немає.         
                Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд - 

П О С Т А Н О В И В: 

        Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Солодовников Андрій Вікторович, та  Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича залишити без задоволення.
        Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року залишити без змін.
        Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:                                                                        О.Д. Канурна

                                                                       Т.В. Космачевська

                                                                               О.В.Халаджи