ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2023 року                                            Справа № 902/1159/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. ,  суддя Гудак А.В. 
секретар судового засідання Ткач Ю.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 31.05.2023, повний текст складено 12.06.2023, у справі № 902/1159/22 (суддя Міліціанов Р.В.)
за позовом Керівника Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області
до  ОСОБА_1 
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 ; Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області; Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕМРЕССУРС"; Фермерського господарства "ДУБИ"
про скасування державної реєстрації, припинення права власності та витребування земельної ділянки
за участю представників сторін:
прокурор - Безпалов А.В.; 
позивача - не з`явився;
відповідача - ОСОБА_3 ; 
третіх осіб - не з`явилися;

ВСТАНОВИВ:
Керівник Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області звернувся до Господарського суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд (із врахуванням заяви про заміну неналежних відповідачів належним та заяви про зміну предмету позову):
- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2660070305234), припинити право власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку;
- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237;
- витребувати у ОСОБА_1 у комунальну власність в особі Погребищенської міської ради Вінницького району земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,9820 га, яка входить до складу об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 та розташована на території Погребищенської міської ради Вінницького району (колишньої - Очеретянської сільської ради Погребищенського району) Вінницької області в координатах, межах та конфігурації земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0194, що була передана на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-9391/15-20-СГ від 24.04.2020 у власність ОСОБА_2 , відомості у Державному земельному кадастрі про яку набули статусу архівних (а. с. 164-177, т. 1).
Підставами звернення прокурора з позовом є порушення вимог закону при передачі земельної ділянки з державної у приватну власність фізичній особі ОСОБА_2 . На думку прокурора, всупереч вимогам ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України, ОСОБА_2 повторно використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Станом на 30.01.2023 спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 площею 11,9820 га зареєстрована 23.12.2022 за ОСОБА_1 на праві приватної власності. Підставою для державної реєстрації права власності зазначено договір купівлі-продажу від 23.12.2022 № 7919. Тобто, на даний час власником земельної ділянки та єдиним відповідачем по справі є фізична особа. Водночас, підстави позовних вимог обґрунтовані прокурором порушенням норм законодавства, які визначають порядок набуття фізичною особою земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 31.05.2023 позов задоволено частково.
Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2660070305234).
Скасовано у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237.
Витребувано у ОСОБА_1 у комунальну власність в особі Погребищенської міської ради Вінницького району земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,9820 га (скасований в результаті об`єднання кадастровий номер земельної ділянки: 0523483800:03:000:0194), яка входить до складу об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 та розташована на території Погребищенської міської ради Вінницького району (колишньої - Очеретянської сільської ради Погребищенського району) Вінницької області в координатах, межах та конфігурації земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0194, що була передана на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-9391/15-20-СГ від 24.04.2020 у власність ОСОБА_2 , відомості у Державному земельному кадастрі про яку набули статусу архівних.
Відмовлено у задоволенні позову в частині вимог про припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2660070305234).
Суд першої інстанції дійшов висновку, що інтереси держави є порушеними, тому прокурор правомірно звернувся із позовом до суду, а також правомірно заявив вимогу про витребування у кінцевого набувача - ОСОБА_1 у комунальну власність земельної ділянки площею 1,9820 га, яка входить до складу об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 в координатах, межах та конфігурації земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0194, що була передана на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-9391/15-20-СГ від 24.04.2020 у власність ОСОБА_2 , відомості у Державному земельному кадастрі про яку набули статусу архівних.
Також суд першої інстанції, надавши оцінку іншим позовним вимогам на предмет ефективності обраних способів захисту прав та інтересів, дійшов висновку скасувати у державному реєстрі право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2660070305234) та скасувати в державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237.

До Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 31.05.2023 у даній справі, в якій апелянт просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог, прийняти нове, яким в позові відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:
- ОСОБА_1 є добросовісним набувачем земельної ділянки, а тому вона може бути витребувана шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України;
- спірна земельна ділянка вибула з володіння держави на підставі наказу ГУ Держгеокадстру у Вінницькій області №2-2932/15-20-СГ від 04.02.2020, тобто органу уповноваженого на розпорядження землями. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача (держава в особі ГУ Держгеокдастру у Вінницькій області виявила волю на передачу земельної ділянки на користь ОСОБА_2 , який за відплатним договором відчужив її ТОВ "Укрземрессурс", а потім її було відчужено ОСОБА_1 );
- витребування спірної земельної ділянки у відповідача як добросовісного набувача на користь міської ради призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Витребування земельної ділянки у відповідача не може вважатися справедливим, оскільки порушуватиме принцип пропорційності втручання у право власності;
- суд скасував державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 11,8920 га кадастровий номер 0523483800:03:000:0237, в той час коли витребував у останньої лише земельну ділянку площею 1,9820 га. Фактично наразі ОСОБА_1 позбавлена можливості зареєструвати за собою право власності на решту земельної ділянки (орієнтовно 9,91 га), оскільки вказана земельна ділянка не існує як об`єкт цивільних відносин і сформувати її та зареєструвати речові права на неї не має підстав;
- відповідач позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою (орієнтовно 9,91 га), що свідчить про явне порушення принципу пропорційності втручання у право власності;
- ОСОБА_1 не являється фізичною особою-підприємцем, не являється засновником чи учасником будь-яких товариств та фермерських господарств, не здійснює жодну підприємницьку діяльність і нею було подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки даний спір не відноситься до юрисдикції господарських судів. Однак, суд першої інстанції відмовив у задоволенні даного клопотання і розглянув справу з порушенням правил підвідомчості.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 902/1159/22 у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В., суддя Бучинська Г.Б.
Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 16.08.2023 № 01-05/673 у зв`язку із перебуванням у відпустці головуючого судді по справі - Розізнаної І.В., відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено  повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 16.08.2023 визначено колегію суддів для розгляду справи у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Грязнов В.В., суддя Бучинська Г.Б.
Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 17.08.2023 № 01-05/691 у зв`язку із перебуванням у відпустці суддів-учасників колегії суддів по справі - Грязнова В.В. та Бучинської Г.Б., відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено  заміну-суддів учасників справи.
Відповідно до протоколу повторного розподілу судової справи від 17.08.2023 визначено колегію суддів для розгляду справи у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В., суддя Гудак А.В.
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 18.08.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 31.05.2023 у справі № 902/1159/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на 20.09.2023 об 15:00 год.

Немирівська окружна прокуратура надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін. Прокурор зазначає наступне:
- позовні вимоги про витребування земельної ділянки ґрунтуються на належних правових підставах, які передбачені ЦК України відносно можливості витребування майна у добросовісного набувача;
- витребування земельної ділянки у відповідача не порушуватиме принцип пропорційності втручання у його право власності. Позовні вимоги про витребування земельної ділянки з володіння відповідача є обґрунтованими, перешкод для застосування механізму статті 388 ЦК України не встановлено, оскільки втручання держави у його право власності є виправданим, оскільки порушення чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом;
- вимоги позивача стосуються приватизації державного майна і цей спір не є публічно-правовим, то в силу наведених приписів п. 2 ч. 1 ст. 20 ГПК України, має вирішуватися судом за правилами господарського судочинства.

ОСОБА_1 надіслала до суду заперечення на відзив, в яких звертає увагу суду на порушення судом першої інстанції правил підвідомчості спору та вимог ст. 388 ЦК України; обставини добросовісного набуття спірної земельної ділянки відповідачем та те, що витребування земельної ділянки у відповідача не може вважатися справедливим, оскільки порушуватиме принцип пропорційності втручання у право власності та призведе до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. А тому відповідач просить  скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог, прийняти нове, яким в позові відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить задоволити її вимоги, скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог, прийняти нове, яким в позові відмовити.
Прокурор в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги відповідача, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.  

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 07.11.2019 до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надійшло клопотання гр. ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки  державної власності сільськогосподарського призначення площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої  на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області за межами населеного пункту, в межах земельної ділянки площею 35,7249 га, кадастровий номер 0523483800:03:000:0148 (а. с. 119, т. 1).

За результатами розгляду клопотання гр. ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю підстав для відмови у наданні відповідного дозволу, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області було прийнято наказ № 2-22881/15-19-СГ від 29.11.2019 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" (а.с. 121, т.1).

29.05.2019 наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-8746/15-19-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель державної власності та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку державної форми власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Стінянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області площею 2,000 га із кадастровим номером 0523985700:03:000:0643 для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03) (а. с. 31, т. 1).

24.04.2020 наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-9391/15-20-СГ "Про надання у власність", затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель державної власності та надано у власність ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) земельну ділянку площею 1,9820 га з кадастровим номером 0523483800:03:000:0194 для ведення особистого селянського господарства, що розташована па території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а. с. 123-124, т. 1).

На підставі наказу ГУ Дсржгеокадастру у Вінницькій області № 2-9391/15-20-СГ від 24.04.2020, державним реєстратором Славнянської сільської ради Липовецького району 16.06.2020 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0194 за ОСОБА_2 (номер запису про право власності 36909962, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2101627905234).

20.07.2020 між ОСОБА_2 (продавець) та ТОВ "УКРЗЕМРЕССУРС" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (а. с. 32-36, т. 1), відповідно до п. 1.1 якого продавець передав у власність (продав), покупцю, а покупець прийняв від продавця (купив) земельну ділянку кадастровий номер 0523483800:03:000:0194, що розташована на території Погребищенської міської ради Вінницької області та зобов`язується сплатити за неї грошову суму у порядку та на умовах передбачених п. 3 договору.

Право власності на земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до відомостей викладених у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно  про реєстрацію права власності наданого  Славнянською сільською радою Липовецького району 16.06.2020 індексний номер витягу - 213131295, право власності на земельну ділянку за продавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване державним реєстратором Славнянської сільської ради Липовецького району 16.06.2020, номер запису про право власності 36909962, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2101627905234 (п. 2 договору).
За домовленістю сторін продаж земельної ділянки  вчиняється за 37 600 грн, які покупець зобов`язується сплатити продавцю  на протязі одного року з дня укладення цього договору через касу товариства з місцем знаходження товариства (п. 3.1 договору).
Згідно висновку про вартість об`єкту оцінки наданого суб`єктом оціночної діяльності - ФОП Довбня М.Ю., оціночна (ринкова) вартість відчуженої за цим договором земельної ділянки станом на 26.06.2020 становить - 37 600 грн (п. 3.2 договору).
Договір вважається укладеним з дня його нотаріального посвідчення  та державної реєстрації (п. 9.1 договору).

Право власності на земельну ділянку було зареєстровано за ТОВ "УКРЗЕМРЕССУРС" шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1, а. с. 24-28).

11.10.2020 між ТОВ "УКРЗЕМРЕССУРС" та ФГ "ДУБИ" укладено договір оренди спірної земельної ділянки (т. 1, а. с. 38-40).

ТОВ "УКРЗЕМРЕССУРС" вчинено дії з об`єднання спірної земельної ділянки із кадастровим номером 0523483800:03:000:0194 площею 1,9820 га із земельними ділянками із кадастровими номерами 0523483800:03:000:0196, 0523483800:03:000:0192, 0523483800:03:000:0191, 0523483800:03:000:0190 та 0523483800:03:000:0182 площею 1,9820 га кожна, які увійшли до складу новоутвореної земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 площею 11,8920 га.

03.11.2022 ТОВ "УКРЗЕМРЕССУРС" адресовано приватному підприємцю Кобзарю М.І. заяву про розроблення ним технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок площею 11,8920 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровими номерами 0523483800:03:000:0196, 0523483800:03:000:0194, 0523483800:03:000:0192, 0523483800:03:000:0191, 0523483800:03:000:0190 та 0523483800:03:000:0182, які розташовані Вінницька область, Вінницький район, за межами населеного пункту с. Очеретня, Погребищенської міської ради.

ФОП Кобзар М.І. розроблено відповідну технічну документацію із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок площею 11,8920 га для ведення особистого селянського господарства, зокрема спірної земельної ділянки з кадастровим номером: 0523483800:03:000:0194 (т. 1 а.с.178-182).

15.11.2022 державним реєстратором Липовецької міської ради Вінницького району Чубатюк О.Р. прийнято рішення про державну реєстрацію (індексний номер рішення 65504412 від 17.11.2022) права власності на вказану земельну ділянку за ТОВ "УКРЗЕМРЕССУРС", підставою для державної реєстрації - заява, серія та номер: б/н виданий 03.11.2022, видавник ТОВ "УКРЗЕМРЕССУРС"; технічна документація, серія та номер: б/н виданий 03.11.2022, видавник ФОП Кобзар М.І.; відомості з ДЗК, серія та номер: 58623390, виданий 15.11.2022, видавник: Державний земельний кадастр.

23.12.2022 між ТОВ "УКРЗЕМРЕСУРС" (продавець) та Куліш М.П. (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (а. с. 186-191, т. 1), відповідно п. 1.1 якого продавець передав у власність (продав), покупцю, а покупець прийняв від продавця (купила) земельну ділянку загальною площею 11,8920 га, кадастровий номер якої 0523483800:03:000:0237, що розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, за межами населеного пункту села Очеретня Погребищенської міської ради, в межах згідно з планом (земельна ділянка), і сплатила за неї грошову суму у порядку та на умовах, передбачених п. 3 цього договору.
Право власності на вище зазначену земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до витягу з Державного реєстру  речових прав на нерухоме майно, виданого Липовецькою міською радою Вінницького району Вінницької області  17.11.2022 року, індексний номер витягу 315448964, право власності на нерухоме майно зареєстроване державним реєстратором Липовецької міської ради адміністрації Липовецького району Вінницької області - Чубатюк О.Р. 15.11.2022, номер запису про право власності - 48464660, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2660070305234 (п. 1.2 договору).
Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства (п. 1.3 договору).
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-0001480712022 та додатку до нього, створено за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру 20.12.2022 (п. 1.4 договору).
Згідно п. 3.1 договору за домовленістю сторін продаж, земельної ділянки вчиняється за 300000 грн, які продавець отримав від покупця на поточний рахунок НОМЕР_3 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" м. Київ, Україна, до підписання даного договору.
Експертно-грошова оцінка відчужуваної земельної ділянки складає - 1 844 200 грн, згідно із звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки, складеним суб`єктом оціночної діяльності ФОП Довбня М.Ю. 22.12.2022 (п. 3.3 договору).
За змістом п. 4.3 договору продавцем та покупцем свідчитиме про те, що земельна ділянка передана продавцем та прийнята покупцем в день укладення цього договору до його підписання.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 13.01.2023, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 площею 11,9820 га зареєстрована за Куліш М.П., реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , на праві приватної власності за договором купівлі-продажу від 23.12.2022 № 7919 (т. 1, а. с. 182-185).

Щодо правил підвідомчості даного спору.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок визначено ст. 118 ЗК України. Так, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122  цього Кодексу.
Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам встановлено ст. 121 ЗК України.
Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України).
Таким чином, земельним законодавством регламентовано процедуру приватизації земельних ділянок у межах норм безоплатної передачі у власність.
У статті 124 Конституції України  закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених  законом  випадках, зокрема (але не виключно): справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.
Також господарські суди розглядають справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду (п. 2 ч. 1 ст. 20 ГПК України). 
Інші процесуальні кодекси не містять норм щодо віднесення розгляду приватизаційних спорів до відання судів загальної юрисдикції або адміністративних судів.
Тобто, процесуальним законодавством чітко розмежовано юрисдикцію розгляду спорів про приватизацію: спори з приводу державного житлового фонду - ЦПК України; усі інші категорії спорів щодо приватизації майна - ГПК України.
Отже, внаслідок прямої вказівки у законі (ГПК України) до виключної юрисдикції господарських судів віднесено вирішення спорів щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду. При цьому, процесуальний закон не містить обмежень щодо розгляду за правилами господарського судочинства спорів щодо приватизації земельних ділянок. Єдиним та виключним нормативним критерієм виведення приватизаційних спорів із відання господарської юрисдикції є виникнення спору у сфері приватизації державного житлового фонду.
Таким чином, вирішення усіх інших спорів щодо приватизації майна, в тому числі предметом яких є земельні ділянки комунальної або державної власності, підпадає під юрисдикцію господарських судів. Такі висновки суду узгоджуються із системним підходом Верховного Суду з приводу вирішення господарськими судами спорів з питань приватизації майна незалежно від суб`єктного складу учасників спору, в тому числі за участі фізичних осіб.

Підставами звернення прокурора до суду із даним позовом є порушенням норм законодавства, які визначають порядок набуття фізичною особою земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації. На думку прокурора всупереч вимогам ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України, Злагода В.М. повторно використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. На даний час власником земельної ділянки та єдиним відповідачем по справі є фізична особа - Куліш М.П.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного майна" законодавство України про приватизацію складається з цього Закону, інших законів України з питань приватизації. Тобто ЗК України є спеціальним законодавчим актом, котрий регулює питання приватизації земельних ділянок.

Спори щодо приватизації державного (або комунального) майна виникають у зв`язку з його відчуженням, зміною чи припиненням правомочностей держави на таке майно та виникненням відповідного обсягу прав у суб`єктів права приватної власності. За загальним правилом спори щодо приватизації державного майна належать до господарської юрисдикції незалежно від суб`єктного складу сторін спору щодо відчуження майна - як юридичних так і фізичних осіб. Тож при визначенні юрисдикції цієї справи слід виходити з характеру та змісту спірних правовідносин, у межах яких за захистом звернувся прокурор.

А відтак, спосіб, який обрано прокурором для захисту порушених прав (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 19.01.2023 (т. 1, а. с. 164-192), не змінює правової природи спору, який виник щодо порушення умов та процедури приватизації спірного майна.

Отже, з урахуванням характеру спірних правовідносин, а також наявності прямої вказівки  закону на вид судочинства, у якому має розглядатись така категорія справ, спір у цій справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а участь фізичної особи у процедурі відчуження майна не змінює правової природи такого юридичного спору та не є підставою для вирішення його в порядку цивільного судочинства.

Відповідна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 12.05.2020 у справі №925/308/18 та постанові ВП ВС від 12.03.2019 у справі  № 903/456/18. Подібні висновки з приводу вирішення спорів, котрі виникають щодо приватизації майна сформовано у правових висновках ВП ВС при винесенні постанов від 21.02.2018 у справі № 125/703/16-ц, від 04.03.2020 у справі № 440/1895/19, від 18.03.2020 у справі № 813/2616/18.

Суд звертає увагу на те, що сама сутність даного спору та визначені прокурором підстави судового захисту випливають з аналізу дотримання вимог законодавства у сфері приватизації земельних ділянок, тому незалежно від зміни власників спірної земельної ділянки та їх статусу, юрисдикція спору залишається сталою з огляду на предмет спірних правовідносин та положення п. 2 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

При цьому задоволення позовних вимог про скасування записів у державному реєстрі та витребування земельної ділянки безпосередньо залежить від оцінки дотримання вимог закону щодо приватизації земельних ділянок у межах норм безоплатної передачі у власність. Наведене, на думку суду, переконливо доводить віднесення спору у даній справі до категорії справ у спорах щодо приватизації майна. Хоча спірні відносини стосуються витребування земельної ділянки у фізичної особи, яка не є фізичною особою-підприємцем, проте в основі спору лежить питання щодо дотримання норм безплатної приватизації земельної ділянки при її передачі з державної власності.

Викладене дає підстави для висновку, що вимоги позивача стосуються приватизації державного майна і цей спір не є публічно-правовим, тому в силу наведених приписів п. 2 ч. 1 ст. 20 ГПК України, має вирішуватися судом за правилами господарського судочинства.

Щодо наявності підстав для звернення прокурора до суду.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким є Закон України "Про прокуратуру".
За змістом абзаців 1, 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Системне тлумачення положень частин 3-5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України і ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Водночас тлумачення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. 
При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий – відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень – він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. 
Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17). 
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки:
"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів щодо порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим". Даного правового висновку також притримується Верховний Суд у постанові від 16.08.2021 р. у справі №910/21377/17.

Позов у справі, судове рішення в якій переглядається, подано прокурором в інтересах держави в особі Погребищенської міської ради, як органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та яка є власником спірної земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірна земельна ділянка вибула із власності держави поза її волею, з грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Також, як встановлено апеляційним судом, на підтвердження вжиття заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурором додане до позовної зави повідомлення, яке направлялося Погребищенській міській раді.

Таким чином, прокурор у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", до подання позову в суд звернувся до позивача для надання йому можливості відреагувати на порушення інтересів держави.

Однак, орган, уповноважений на виконання функцій захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, будучи поінформованими про їх порушення, проявив пасивність та не вжив дій для захисту інтересів держави, тим самим допустивши невиконання покладених на нього функцій. Не вжиття таких заходів у розумний строк з боку вказаного органу або немотивована відмова вжити такі заходи є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності, які дають підстави прокурору для звернення із позовом до суду в інтересах держави в особі позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що прокурор обґрунтував в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Щодо позовної вимоги про витребування земельної ділянки площею 1,9820 га, яка входить до складу об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 в координатах, межах та конфігурації земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0194, суд зазначає таке.

Статтею 14 Конституції України та статтею 1 Земельного кодексу України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
За приписами ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Відповідно до статей 81, 116 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Частиною 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Для ведення особистого селянського господарства громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі - не більше 2 гектара (пункт "б" частини першої статті 121 ЗК України).
Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті передає у власність або у користування для всіх потреб центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.
Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України зокрема встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із ч. 1 ст. 319 зазначеного Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 
Зазначений спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння. Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.
Правовий аналіз положень статті 387 ЦК України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.
Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Як встановлено апеляційним судом, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-9391/15-20-СГ від 24.04.2020, державним реєстратором було зареєстроване право власності  за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0194.

Також згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 29.05.2019 № 2-8746/15-19-СГ було надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку державної форми власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Стінянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області площею 2,000 га із кадастровим номером 0523985700:03:000:0643 для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03) (а. с. 31, т. 1).

Тобто із вказаного вбачається, що ОСОБА_2 , на час видання наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-9391/15-20-СГ від 24.04.2020, вже отримав у приватну власність земельну ділянку площею 2 га із кадастровим номером 0523985700:03:000:0643 для ведення особистого селянського господарства, що свідчить про те, що він скористався своїм правом, передбаченим статтею 116 ЗК України на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

А відтак, всупереч вимогам ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України, ОСОБА_2 повторно використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відсутність достатніх правових підстав для видачі наказу ГУ Дсржгеокадастру у Вінницькій області № 2-9391/15-20-СГ від 24.04.2020, доводить те, що спірна земельна ділянка площею 1,9820 га, яка розташована на території Погребищенської міської ради з кадастровим номером 0523483800:03:000:0194 вибула із власності держави всупереч вимогам закону, а повторне набуття земельної ділянки ОСОБА_2 у власність у межах норм безоплатної приватизації є протиправним.

Поряд з цим, матеріалами справи підтверджено та судом вище встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.07.2020, право власності на вказану земельну ділянку перейшло від ОСОБА_2 до ТОВ "УКРЗЕМРЕССУРС" (а. с. 32-36, т. 1).

В свою чергу, судом було також встановлено обставини об`єднання ТОВ "УКРЗЕМРЕССУРС" земельних ділянок, у результаті чого земельна ділянка площею 1,9820 га, а також земельні ділянки із кадастровими номерами 0523483800:03:000:0196, 0523483800:03:000:0194, 0523483800:03:000:0192, 0523483800:03:000:0191, 0523483800:03:000:0190 та 0523483800:03:000:0182, увійшли до складу новоутвореної земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 площею 11,8920 га, що підтверджено відповідною технічною документацією та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (т. 1, а. с. 178-185).

Окрім того, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2022, право власності на вказану земельну ділянку перейшло від ТОВ "УКРЗЕМРЕССУРС" до ОСОБА_1 (а. с. 186-191, т. 1).

Тобто, із вищевикладених обставин чітко вбачається ряд послідовних дій щодо отримання у приватну власність з державної власності земельної ділянки, з одночасним вчиненням дій щодо унеможливлення подальшого повернення такої земельної ділянки (продаж іншим особам, об`єднання із іншими земельними ділянками).

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що власник з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (п. 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №910/1809/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц дійшла висновку, що з огляду на приписи статей 387, 388 ЦК України помилковими є висновки щодо неможливості витребування власником земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані.  Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. 
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 640/8456/16-ц, у разі об`єднання земельних ділянок не відбувається виникнення чи створення іншого нового майна, відмінного від попереднього, не має місця перетворення або переробка тощо, фактично та юридично відбувається заміна кількох правовстановлюючих документів на один новий, яким засвідчено право власності на те саме майно, що й у попередніх документах. Залишаються попередніми як правові, так і фізичні характеристики об`єднаних ділянок, зокрема, не відбувається зміна їх цільового призначення, розташування тощо.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Суд вказує, що у відповідача у справі - ОСОБА_1 існує безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, а дії з утримання земельної ділянки призводять до порушення майнових прав держави.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що земельна ділянка з кадастровим номером 0523483800:03:000:0194 вибула із власності держави всупереч вимогам закону, тобто з порушенням установленого порядку, внаслідок чого право державної власності було порушено, тому позов прокурора в частині витребування у кінцевого набувача - ОСОБА_1 у комунальну власність Погребищенської міської ради земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9820 га (скасований в результаті об'єднання кадастровий номер земельної ділянки: 0523483800:03:000:0194), яка входить до складу об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 та розташована на території Погребищенської міської ради Вінницького району (колишньої - Очеретянської сільської ради Погребищенського району) Вінницької області в координатах, межах та конфігурації земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0194, що була передана на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-9391/15-20-СГ від 24.04.2020 у власність ОСОБА_2 , підлягає задоволенню.

Щодо вимоги прокурора про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. 
У постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки. 
Повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) в повній мірі не відбувається, якщо існують зареєстровані обмеження щодо володіння таким майном у вигляді запису про похідне від права власності право користування земельною ділянкою, й земельна ділянка не повертається у фактичне володіння з можливістю власника нею як користуватися, так і розпоряджатися. Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 672/386/20. 
Можливість застосування такого способу захисту як скасування державної реєстрації прав підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 909/1294/15 від 01.10.2019 року.

Суд вказує, що вирішення спору стосується внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки прокурор намагається відновити право комунальної власності на спірну земельну ділянку із визначеним у момент її формування кадастровим номером. Поновлення прав та інтересів держави стосується коригування відомостей у Державному земельному кадастрі, оскільки на підставі дій ТОВ "Укрземресурс" виключено з державного реєстру кадастровий номер спірної земельної ділянки (0523483800:03:000:0194), внаслідок формування об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237.

З приводу скасування державної реєстрації прав та внесення на підставі судового рішення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно суд зазначає, що навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача (постанова КГС ВС від 11.02.2020 у справі № 915/572/17).

Отже, задоволення позову в частині вимог про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 відповідає ефективним способам захисту порушених прав.

А відтак, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 0523483800:03:000:0194 витребовується у комунальну власність, то відповідне судове рішення одночасно стане підставою для набуття відповідних прав територіальною громадою в особі Погребищенської міської ради.

Таким чином, позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 підлягають задоволенню.

Щодо вимоги прокурора про скасування у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237, суд зазначає наступне.
Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0523483800:03:000:0194 втратила статус окремого об`єкта, так як вона була об`єднана з іншими земельними ділянками.
Відповідно до ст. 16, ч. 4 ст. 25, ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про Державний земельний кадастр", п.п. 29, 50, 51, 114, 135, 136, 136-1 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, у разі об`єднання земельних ділянок, державна реєстрація та кадастровий номер земельної ділянки, яка увійшла у склад новоутвореної скасовуються, поземельна книга на неї закривається. Відомості про таку земельну ділянку у Державному земельному кадастрі набувають статусу архівних та зберігаються постійно. Рішення суду про витребування майна від добросовісного набувача також не є підставою для здійснення реєстратором відповідних реєстраційних дій щодо проставлення відмітки про скасування державної реєстрації прав і відкриття закритого розділу державного реєстру прав та відповідної реєстраційної справи. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 у справі № 672/1790/18.
Згідно ч. 10 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Отже, з урахування правових висновків Верховного Суду відносно визначення ефективних способів захисту на основі редакції закону про державну реєстрацію, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 відповідає положенням ч. 10 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та підлягає задоволенню.

При цьому скасування державної реєстрації об`єднаної земельної ділянки надасть можливість оформлення прав на спірну земельну ділянку в координатах, межах та конфігурації земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0194, що була передана на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-9391/15-20-СГ від 24.04.2020 у власність ОСОБА_2 , відомості у Державному земельному кадастрі про яку набули статусу архівних. 

Посилання відповідача на те, що витребування земельної ділянки спричинить невиправдане та грубе втручання у мирне володіння майном, не беруться судом до уваги з таких підстав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18) зазначено таке.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України).
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція)).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року у справі "The former king of Greece and others v. Greece" (Колишній король Греції та інші проти Греції). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі "Трегубенко проти України").
Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.
Принцип "належного урядування" не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які необхідно з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу "належного урядування" оцінюється одночасно з додержанням принципу "пропорційності", при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення "справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини". Цей критерій є оціночним і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування. 
Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. 

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель сільськогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність вибуття цієї земельної ділянки з власності держави становить пропорційне втручання у право власності відповідача з дотриманням рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства) та інтересами особи, яка зазнала такого втручання. 

При цьому суд вказує, що в інтересах ОСОБА_1 діяли ті самі представники, якими вчинялись дії з оформлення права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_2 та ТОВ "Укрземресурс", що свідчить про можливу обізнаність відповідача відносно статусу земельної ділянки та наявність судового спору.

Також матеріали справи, окрім факту укладення договору купівлі-продажу та проведення державної реєстрації, не містять відомостей про здійснення ОСОБА_1 розрахунків за спірну земельну ділянку шляхом внесення коштів на рахунок ТОВ "Укрземресурс".

Беручи до уваги викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.
ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки висновку суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0237 з підстав обрання прокурором неефективного способу захисту прав та інтересів, оскільки рішення суду в цій частині сторонами спору не оскаржувалося.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Вінницької області від 31.05.2023 у справі № 902/1159/22 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Судові витрати покладаються на скаржника згідно ст. ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 31.05.2023 у справі № 902/1159/22   - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.
3. Справу повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складено  25 вересня 2023

Головуючий  суддя                                                                      Олексюк Г.Є. 

        Суддя                                                                                              Мельник О.В.  

Суддя                                                                                              Гудак А.В.