ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2023 року                                        м.Дніпро                     Справа №  904/1934/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач)                                                                                                
суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.
при секретарі судового засідання: Абадей М.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Крісак М.В., ордер АЕ №1138191 від 24.07.2023, адвокат;
від відповідача: представник не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2023 (суддя Рудь І.А.) у справі №904/1934/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно монтажне підприємство "Мрія", м. Олександрія, Олександрійський район, Кіровоградська область
до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат",  м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область
про стягнення 2 237 583,78 грн
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно монтажне підприємство "Мрія" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на свою користь боргу в сумі 2 055 311,23 грн, пені в сумі   37 201,13 грн, 3% річних в сумі 31 927,71 грн, інфляційних втрат в сумі 113 143,71 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №455-52-10 від 05.03.2021 в частині оплати виконаних позивачем підрядних робіт.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2023, з урахуванням ухвали від 01.05.2023, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №904/1934/23.
03.05.2023 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно монтажне підприємство "Мрія" про забезпечення позову від 24.04.2023, в якій заявник просив застосувати захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать Приватному акціонерному товариству "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" у межах суми 2 055 311,23 грн, що відповідає сумі основної заборгованості за договором від 05.03.2021 №455-52-10.
Подана заява обґрунтована тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно монтажне підприємство "Мрія" вже зверталося з даним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області, який ухвалою від 24.01.2023 за клопотанням відповідача, у зв`язку з наявністю між сторонами третейської угоди, залишений без розгляду. Ініційований позивачем третейський розгляд вказаних позовних вимог Регіональним Третейським судом України при Асоціації "Регіональна правова група" також був припинений за клопотанням відповідача, який надав до третейського суду додаткову угоду № 2 від 31.12.2021 до договору від 05.03.2021                      № 455-52-10, в якій сторони, зокрема, змінили порядок вирішення спорів, виключивши пункти, які регулюють третейську угоду. При цьому, заявник стверджує, що саме після судового засідання у третейському суді (17.03.2023) дізнався, що вказану додаткову угоду було підписано відповідачем значно пізніше зазначеної в ній дати, а другий екземпляр підписаної угоди не був переданий позивачу, і відповідно, позивач не міг мотивувати заперечення проти розгляду третейським судом спору. Таку поведінку відповідача позивач вважає недобросовісною та такою, що свідчить про намагання будь-яким чином сприяти ухиленню від виконання зобов`язань за договором та продовжувати безпідставно утримувати грошові кошти в сумі 2 055 311 грн 23 коп., які відповідач не сплатив позивачу за виконані роботи. Крім того, заявник вказує на наявність судових рішень, якими з відповідача стягнуто достатньо великий обсяг коштів, а саме: у справі № 904/2483/22 рішенням від 07.11.2022, яке набрало законної сили 15.03.2023, з відповідача стягнуто138 187 грн 30 коп.; у справі                     № 904/2991/22 рішенням від 16.03.2023 з відповідача стягнуто 1 368 594 грн 35 коп.; у справі № 904/4590/22 рішенням від 10.02.2023 з відповідача стягнуто 281 668 грн 74 коп.    
Наявність судових проваджень, на думку заявника, свідчить про недобросовісність виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань.
Заявник стверджує, що вказані обставини дають об`єктивні підстави вважати, що існує обґрунтована імовірність можливого утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення та наявні підстави для накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми заявленого основного боргу.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2023 у справі №904/1934/23 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно монтажне підприємство "Мрія"     про забезпечення позову задоволено повністю; вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать Приватному акціонерному товариству "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", в межах суми  2 055 311 грн 23 коп., що відповідає сумі основної заборгованості за договором від 05.03.2021 №455-52-10 в редакції додаткових угод.
Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що матеріали поданої заяви містять належні докази, що підтверджують спроби заявника стягнути заборгованість за спірним договором у судовому порядку, а також ухилення боржника від виконання вимог кредитора. Враховуючи характер спору та надані заявником на підтвердження заяви докази, суд зробив висновок, що спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти боржника в межах суми основного боргу відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності, є співмірним заходом із заявленими позивачем вимогами, вжиття якого сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову  забезпечить можливість виконання рішення суду.
Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2023 у справі №904/1934/23 про вжиття заходів забезпечення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
-          позивач вводить суд в оману, вказуючи, що про існування додаткової угоди №2, якою виключено третейське застереження зі спірного договору, він дізнався після звернення 27.01.2023 до третейського суду з позовом до відповідача; зміст цієї додаткової угоди відображений а актах виконаних робіт та в інших документах, які підписувалися сторонами;
-          суд першої інстанції не мав підстав відкривати провадження у справі після залишення такого саме позову у справі №904/3816/22 без розгляду;
-          позивачем не доведено неспроможності відповідача здійснити виплати за рішеннями суду, на які він посилався в заяві про забезпечення позову;
-          діяльність відповідача щодо сплати податків та зборів у 1 кварталі 2023 року на суму понад 2,5 млрд грн, а також з 24.02.2022 на допомогу країні на суму понад 1,6 млрд грн  свідчить про можливість виконання грошових зобов`язань.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 15.05.2023 для розгляду справи №904/1934/23 визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2023 зазначеною колегією суддів після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2023 у справі №904/1934/23; розгляд апеляційної скарги призначений у судове засідання на 01.08.2023.
31.07.2023 у зв`язку з відпусткою судді Кощеєва І.М. по справі здійснений повторний автоматизований перерозподіл, за результатами якого справу №904/1934/23 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді   Орєшкіної Е.В., суддів Дарміна М.О., Чус О.В., якою її прийнято до свого провадження ухвалою суду від 01.08.2023.
У судовому засіданні 01.08.2023 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно монтажне підприємство "Мрія" проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2023 у справі №904/1934/23 без змін.
Відповідач явку представників в судове засідання 01.08.2023 не забезпечив, причин неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Згідно ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").
Відповідно до статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст.  42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів  забезпечення позову. Забезпечення позову  допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову  обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про  забезпечення позову.
За змістом статті 136 Господарського процесуального кодексу України у вирішенні питання про  забезпечення позову  господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між певним заходом до  забезпечення позову  і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Під час вирішення питання про  забезпечення позову  обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.
Адекватність заходу для  забезпечення позову,  що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи до  забезпечення позову  повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів  забезпечення позову  з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).
Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Європейським судом з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.
Таким чином, саме вжиття судом заходів  забезпечення позову  сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.
Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.
Під  забезпеченням позову  необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут  забезпечення позову  спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.
Предметом позову у справі №904/1934/23 є стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 2 055 311,23 грн за неналежне виконання зобов`язань з оплати робіт по договору №455-52-10 від 05.03.2021, пені в сумі 37 201,13 грн, 3% річних в сумі 31 927,71 грн, інфляційних втрат в сумі 113 143,71 грн.
Оскільки виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежатиме від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, застосування заходу  забезпечення позову,  обраного позивачем, безпосередньо пов`язане з предметом позову.
Адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).
До того ж, за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22).
Відповідач в апеляційній скарзі скарзі не зазначає, яким чином накладення арешту на грошові кошти у межах оспорюваної суми порушує його права, не зазначає про наявність у нього на відкритих рахунках в банківських та інших фінансово-кредитних установах достатньої кількості грошових коштів, що свідчитиме про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову. Посилання на сплату податків і зборів у 1 кварталі 2023 року на суму понад 2,5 млрд грн не свідчить про достатню кількість коштів на рахунках для виконання рішення суду в разі задоволення позову. 
Суд звертає увагу на те, що заборгованість у справі №904/1934/23, як зазначає позивач, виникла за роботами, які виконані в серпні 2022 року, втім відповідачем на дату звернення з позовом (17.04.2023) не оплачена, позивач неодноразово ініціював провадження щодо її стягнення (у господарській справі №904/3816/22, у третейській справі №14/5К-23), що свідчить про ухилення боржника від виконання вимог кредитора.
Таким чином, суд вважає, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом  забезпечення позову  і предметом позовної вимоги. Вжиття наведеного заходу забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, в разі задоволення позову – забезпечить можливість виконання рішення суду. 
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення законодавства, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи, наведені в обґрунтування вимог апеляційної скарги, та залишає ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2023 у справі №904/1934/23  без змін. 
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги відносяться на апелянта.
Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281 – 284, 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2023 у справі №904/1934/23 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2023 у справі №904/1934/23 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта - Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат".
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Право, строк та порядок касаційного оскарження визначені в ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 03.08.2023.

Головуючий суддя                                                                                      Е.В. Орєшкіна

Суддя                                                                                                             О.В. Чус

Суддя                                                                                                             М.О. Дармін