Ухвала 
14 липня 2023 року
місто Київ
справа № 369/3347/22
провадження № 61-5850ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 02 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, просив стягнути з  ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 120 859,00 дол. США (3 333,00 дол. США винагороди та 231 656,00 дол. США неустойки).
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за договором позики від 29 вересня 2018 року за період з 06 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 10 дол. США. В іншій частині позову відмовлено.
У квітні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року скасувати, справу передати на новий розгляд. 
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 02 травня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року.
У червні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 02 травня 2023 року, просить зменшити витрати на правничу допомогу до 3 000,00 грн. 
Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху для подання уточненої касаційної скарги та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням конкретних обґрунтованих підстав касаційного оскарження додаткової постанови Київського апеляційного суду від 02 травня 2023 року.
Верховний Суд, залишаючи без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 , констатував, що цитування норм процесуального права, а саме статей 137, 141 ЦПК України без зазначення в чому полягає неправильне їх застосування судом апеляційної інстанції, не є виконанням пункту 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) щодо визначення та належного обґрунтування заявником підстав касаційного оскарження.
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із уточненою касаційною скаргою на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 02 травня 2023 року, в якій зазначив, що підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення є незастосування апеляційним судом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами).
Подана касаційна скарга та уточнена касаційна скарга ОСОБА_1 не можуть бути прийняті касаційним судом до розгляду та підлягають поверненню з огляду на таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.
Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зроблено висновок, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників. Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України. Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21 (провадження № 11-64заі21), у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 274/4944/20 (провадження № 61-393св22).
У касаційній скарзі ОСОБА_1 вживає зневажливі висловлювання, які не притаманні для написання ділових документів, відображають зневажливе ставлення заявника до учасника справи - відповідачки та її представника, що не стосується прав, свобод та інтересів заявника. 
Зокрема, заявник зазначає:
«брехливо зазначено ОСОБА_2 »;
«все це є брехня кримінальної парочки. Доказом брехні відповідачки та адвоката є…»;
«ОСОБА_2 брехливо зазначає …»;
«ОСОБА_2 брехливо повідомляла суду»;
«з брехливої подачі ОСОБА_2 , зазначено…».
Зазначене є виявом очевидної неповаги, не спрямоване на ефективний захист прав, свобод та інтересів заявника, а тому суперечить завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.
Такий виклад касаційної скарги є виявом неповаги до суду, а тому Верховний Суд констатує, що подання цієї скарги є зловживанням заявником його процесуальним правом, невиконанням обов`язку керуватися завданням цивільного судочинства.
Отже, Верховний Суд визнає подання ОСОБА_1 скарги та уточненої скарги виявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, у зв`язку із чим скарга підлягає поверненню заявнику.
Керуючись статтями 43, 44, 260, 263, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 02 травня 2023 року вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                            В. В. Яремко