УХВАЛА

26 липня 2023 року 
м. Київ

справа № 400/10089/21
адміністративне провадження № К/990/23513/23 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області, ДФС України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
У С Т А Н О В И В:
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 27 вересня 2021 року № 131-0 ГУ ДФС у Миколаївській області про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-019967) з посади старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Миколаївській області та служби в запас Збройних Сил України;
- поновити ОСОБА_1 на роботі (на службі) у податковій міліції ДФС України на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Миколаївській області;
- стягнути з ГУ ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27 вересня 2021 року по дату винесення судового рішення.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року залучено у якості співвідповідача Державну фіскальну службу України.
Протокольною ухвалою від 12 січня 2022 року Миколаївський окружний адміністративний суд прийняв заяву позивача про уточнення позовних вимог та ухвалив розглядати справу з урахуванням наступних вимог:
- визнати протиправними та скасувати підпункти 4.1, 4.4 пункту 4 наказу Державної фіскальної служби України від 23 липня 2021 року № 22-РГ «Про вивільнення працівників ДФС України»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Миколаївській області від 26 липня 2021 року № 13-РГ «Про вивільнення працівників ГУ ДФС Миколаївській області»;
- визнати протиправним та скасувати наказ від  27 вересня 2021 року № 131-о Головного управління ДФС у Миколаївській області про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-019967) з посади старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Миколаївській області та служби в запас Збройних Сил України;
- поновити ОСОБА_1 на роботі (на службі) у податковій міліції Державної фіскальної служби України на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Миколаївській області;
- стягнути з Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.09.2021 року по дату винесення судового рішення.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2023 року,  у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
03 липня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2023 року. Заявник просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій,  прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав). 
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
В обґрунтування пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України заявник зазначив, що судами попередніх інстанцій не застосовано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 18 вересня 2018 року у справі №     800/538/17, провадження №     11-431асі18, згідно якого належним виконанням вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, буде вважатися пропозиція всієї наявної на підприємстві роботи, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо.
В обґрунтування пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник зазначив:
- що за наявності сталої судової практики та правових висновків у питаннях дотримання вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України залишається не вирішеним питання щодо можливості переведення працівника податкової міліції на посаду державної служби, а відтак і обов`язку роботодавця при скороченні працівників податкової міліції запропонувати їм вакантні посади державної служби для забезпечення права на працю;
- що відсутній правовий висновок Верховного Суду також з приводу правомірності проведення звільнення працівників податкової міліції (у зв`язку з повним скороченням їх посад та чисельності) комісією з реорганізації органу ДФС, створеної у 2018  році, тобто створеній у періоді, який передував рішенню від 2021 року про звільнення працівників податкової поліції у зв`язку із припиненням Державної фіскальної служби України з повним скороченням посад та чисельності, без прийняття рішення, передбаченого Порядком здійснення заходів пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №     1074, щодо припинення як Державної фіскальної служби України так і її територіальних органів, зокрема і Головного управління ДФС у Миколаївській області, без створення ліквідаційної комісії, наділенням відповідними повноваженнями щодо проведення ліквідації податкової міліції членів комісії з ліквідації (ліквідаційної комісії) тощо. В такому випадку, вирішенню підлягає питання того, хто є уповноваженою особою повідомляти про наступне звільнення, пропонувати посади та видавати накази про звільнення працівників податкової міліції.
Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
За приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявник, визначаючи підставами касаційного оскарження пункт 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає одні і ті ж норми права (частина друга статті 40, частина третя статті 49-2 КЗпП України) однак, таке обґрунтування підстав відносно застосування одних і тих самих норм права є взаємовиключними, а тому не може бути прийняте судом касаційної інстанції.
Крім того, Суд  звертає увагу на відсутність належного обгрунтування неправильного застосування наведених норм матеріального права та  доведеності подібності правовідносин у зазначених справах.
Також, в обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, в обґрунтування якого зазначає, що суди попередніх інстанції помилково віднесли цю справу до категорії справ незначної складності, розглянувши її у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки позивач у розумінні Закону України «Про запобігання корупції» відноситься до осіб, що займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Так, підстави касаційного оскарження за пунктом 2 частини другої статті 353 КАС України мають бути обґрунтовані скаржником у касаційній скарзі із посиланням на порушення судами норм процесуального права та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, який унеможливив встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення.
З огляду на зазначене, саме лише посилання заявника на віднесення посади позивача до переліку службових осіб, які містяться у статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції», не є достатнім обґрунтуванням порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування судових рішень.
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
ОСОБА_1 , серед іншого, обґрунтовує касаційну скаргу також підпунктом «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Суд звертає увагу заявника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано. 
Крім того, Суд зазначає, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області, ДФС України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.
2. Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                               С.А. Уханенко