КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №758/3438/20                                                                              Головуючий у І інстанції - Скрипник О.Г.
апеляційне провадження №22-ц/824/9252/2023                                  Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
06 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Кононенко І.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , третя особа: Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту, - 
 
установив:
 
ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу. 
Відповідно до п.2.1,2.2 договору, ПАТ «Сведбанк» відступає ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. 
28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. 
Зазначає, що внаслідок укладення вказаних договорів відбулась заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором №2706/07/06/88-269 позичальником згідно якого є ОСОБА_1 . 
Вказує, що ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» уклали кредитний договір №2706/07/06/88-269. 
Крім того, між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартира, загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
19 лютого 2020 року право власності на майно було зареєстроване за ТОВ «Кредитні ініціативи». 
Однак, розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно не можливо, оскільки постановою Заступника начальника відділу державної виконавчої служби Подільського РУЮ у м. Києві Слободчиком Д.Г. від 09 липня 2013 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та оголошено заборону на її відчуження. 
Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що внаслідок винесення вищевказаної постанови порушено право власника, позивач просив задовольнити його вимоги та звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року, позов ТОВ «Кредитні ініціативи задоволено.
Звільнено майно з-під арешту, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , накладеного на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 33768266, виданий 09 липня 2013 року.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції ніяк не обґрунтував чому саме належним відповідачем в даній справі має бути саме ОСОБА_1 , а не стягував у виконавчому провадженні №33768266 в інтересах якого було накладено відповідний арешт на квартиру.
Звертає увагу на те, що вона ніяким чином, своїми бездіяльністю не порушувала прав та інтересів Позивача в контексті його позовних вимог викладених в позовній заяві в цій справі, що вказує на те, що відповідач не є належним відповідачем в даній справі. 
Належним відповідачем в даній справі має бути ПАТ «СВЕДБАНК» та/або його правонаступник.
З постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Слободчик Д.Г про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09 липня 2013 року вбачається, що виконавче провадження №33768266 відкрито на підставі виконавчого листа №2-2435/11. 
Справа на підставі якої Подільський районний суд м. Києва стягнув грошові кошти з Відповідача на користь ПАТ «СВЕДБАНК» за кредитним договором №2706/07/06/88-269 від 06 липня 2006 року, на підставі якого укладено іпотечний договір про який йде мова в заочному рішенні, має інший номер судової справи, що підтверджується, зокрема копією рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 листопада 2011 року в справі №2-П-101/11. 
З наведених вище документів вбачається, що ПАТ «СВЕДБАНК» не передавав (не відступав) позивачу права вимоги про які зазначено у виконавчому листі №2-2435/11, а відтак не існує жодних перешкод у визначенні відповідачем в даній справі саме ПАТ «СВЕДБАНК» або його правонаступника.
Саме ПАТ «СВЕДБАНК» був ініціатором у відкритті виконавчого провадження №33768266 на підставі виконавчого листа з номером 2-2435/11, саме в його інтересах накладено арешт, а тому інтересів саме ПАТ «СВЕДБАНК» стосуються позовні вимоги, які задоволені заочним рішенням в справі №758/3438/20.
Не врахування та не встановлення судом наведених вище обставин призвело до неправильного вирішення справи, оскільки пред`явлення позову до неналежно відповідача є підставою для відмови в задоволенні позовної заяви.
Зазначає також і про безпідставне не винесення судом першої інстанції ухвали про залишення позову без розгляду.
Так, в матеріалах справи міститься довідка про направлення позивачу електронною поштою повістки в даній справі на судове засідання призначене на 08 серпня 2022 року. 
В матеріалах справи міститься довідка від 08 серпня 2022 року про те, що фіксація судового засідання призначеного на 08 серпня 2022 року не велась на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України (у зв`язку з неявкою сторін). 
В матеріалах справи міститься довідка про направлення позивачу електронною поштою повістки в даній справі на судове засідання призначене на 01 листопада 2022 року.
В заочному рішенні суд встановив, що позивач на судове засідання призначене на 01 листопада 2022 року не з`явився. 
Отже, наведені вище обставини доводять, що позивач будучи належним чином повідомлений про судові засідання призначені на 08 серпня 2022 року та на 01 листопада 2022 року в справі №758/3438/20 на вказані судові засідання двічі підряд безпідставно не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, що в силу положень п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України зобов`язувало суд постановити ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви.
Також звертає увагу і на те, що із оскаржуваного рішення суду та враховуючи текст позовної заяви в даній справі вбачається, що позивач просить захистити його права, як іпотекодержателя, оскільки арешт на майно, який накладено на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження (серія та номер 33768266) виданий 09 липня 2013 року, унеможливлює право позивача на звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку.
Разом з наведеним, в матеріалах справи міститься інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер 202647628) від 03 березня 2020 року, яка доводить, що на момент подачі позивачем позовної заяви, позивач вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, в позасудовому порядку, у зв`язку з чим квартира АДРЕСА_1 , з якої Позивач просить зняти арешт, зареєстрована за Позивачем.
На момент подачі позивачем свого позову право, яке просить захистити позивач вже було останнім реалізовано, а тому захисту в судовому порядку таке право не підлягає.
Просила скасувати заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції було встановлено, що між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2706/07/06/88-269 від 06 липня 2006 року. 
На забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання 06 липня 2006 року між ОСОБА_1 (іпотекодавцем) і АКБ «ТАС-Комерцбанк» (іпотекодержателем) було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,60 кв.м., жилою площею 41,40 кв.м.
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу. 
Відповідно до п.2.1,2.2 договору ПАТ «Сведбанк» відступає ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації.
28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації.
У зв`язку з тим, що відповідачем не виконувались умови основного зобов`язання, позивачем було розпочато процедуру стягнення на іпотечне майно та 19 лютого 2020 року право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи».
З матеріалів справи також вбачається, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в/п №33768266 від 09 липня 2013 року ВДВС Подільського РУЮ м. Києва накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в/п №33768266 від 09 липня 2013 року вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №33768266 з виконання виконавчого листа №2-2435/11 від 24 липня 2012 року, виданого Подільським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» в розмірі 65607,57 доларів США та 86322,45 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідно до іпотечного договору від 06 липня 2006 року та 27 липня 2007 року та договору факторингу від 28 листопада 2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи» є іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1 , проте постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ м. Києва від 09 липня 2013 року накладено арешт на зазначене майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, тому наявні правові підстави для зняття арешту із нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, оскільки іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
Вирішуючи даний спір, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з таких підстав.
Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання учасника справи.
Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Правило, встановлене ч.5 ст.223 ЦК України щодо залишення позовної заяви без розгляду у разі повторної неявки позивача в судове засідання якраз є винятком по відношенню загального правила частини першої цієї статті, відповідно до якої неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Як норми ч.5 ст.223, так і норми ст.257 ЦПК України є імперативними, тобто за наявності підстав, визначених у частині першій, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судом та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний залишити позов без розгляду.
На це вказує використання законодавцем в зазначених норм права словосполучень «суд залишає позовну заяву без розгляду», «суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду», тобто йдеться про обов`язкове залишення позовної заяви без розгляду, обов`язкове постановлення судом ухвали про залишення заяви без розгляду за наявності відповідних умов, а не віднесення цього питання до дискреційних повноважень суду.
Виходячи з мовленнєвого (текстового, граматичного) аналізу ч.5 ст.223 ЦПК України та п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, законодавцем в них не застосовано терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», які б могли вказувати на наявність в суду таких дискреційних повноважень при вирішенні питання про залишення позовну без розгляду за умов повторної неявки позивача.
У вказаній нормі Закону міститься лише один виняток, який полягає в тому, що за умов повторної неявки належним чином повідомленого позивача у судове засідання, справу може бути розглянуто, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Як свідчать матеріали цивільної справи, заява такого змісту від позивача до суду першої інстанції подавалась лише щодо судового засідання призначеного на 21 липня 2021 року.
Разом з тим, позивач будучи належним чином повідомлений про судові засідання призначені на 08 серпня 2022 року та на 01 листопада 2022 року, на вказані судові засідання двічі підряд безпідставно не з`явився.
Ураховуючи наведене, вказані умови повинні братися судом до уваги у їх сукупності та взаємозв`язку, а відтак оскільки позивач не подавав заяви про розгляд справи за його відсутності, в суду не було підстав для розгляду справи у його відсутності.
У ч.5 ст.223 ЦПК України та п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України можливість для суду не передбачається інших варіантів дій, крім залишення позовної заяви без розгляду.
Відтак, за змістом зазначених вище норм в разі повторної неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд безальтернативно зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.
Встановивши, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи позивач повторно не з`явився в судове засідання, суд першої інстанції не мав правових підстав розглядати спір по суті, а зобов`язаний був залишити позов ТОВ «Кредитні ініціативи» без розгляду.
Частиною першою статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
З урахуванням викладених обставини та вимог апеляційної скарги рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням позову ТОВ «Кредитні ініціативи» без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України (у зв`язку з повторною неявкою позивача).
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що доступ позивача до правосуддя не буде порушений, оскільки залишення позовної заяви без розгляду не є перешкодою для повторного звернення до суду.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.257,367,374,377,389,390 ЦПК України, суд,   
  
постановив:
 
 Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року, скасувати.     
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , третя особа: Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту, залишити без розгляду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 10 липня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                        К.П. Приходько
 
Судді                                                                           С.О. Журба 
 
                                                                                              Т.О. Писана