ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року	Львів	Справа № 308/7961/23 пров. № А/857/11783/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Кухтея Р.В.,
                                                                                             Носа С.П.,
розглянувши в письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (головуючий суддя Дегтяренко К.С.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгород 07 червня 2023 року у справі №308/7961/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, інспектора з паркування Управління муніципальної варти Ужгородської міської ради, правонаступником якого є Департамент міської інфраструктури, Фленько Олександра Омеляновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :

15.05.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, інспектора з паркування Управління муніципальної варти Ужгородської міської ради, правонаступником якого є Департамент міської інфраструктури, Фленько Олександра Омеляновича, просив змінити захід стягнення, застосований постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії UZ – 2214399 від 11.11.2022 за частиною 1 статті 122 КУпАП, звільнити від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрити.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2023 позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відомості про попередні притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні, дії позивача не завдали реальної шкоди, позивач є інвалідом ІІ групи, що є підставою для звільнення особи від відповідальності, для першого разу, в зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення на підставі статті 22 КУпАП, і для виправлення особи та повторення таких дій в майбутньому було б достатньо обмежитись усним зауваженням. Суд першої інстанції зазначив, що закон не передбачає можливості визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2023 та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не дослідив матеріали фотозйомки. Скаржник вказує, що позивачем допущено порушення Правил дорожнього руху, які суттєво створювали загрозу безпеці руху. Скаржник зазначає, що у відповідача було достатньо підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Враховуючи положення статей 311 та 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 11.11.2022 інспектором з паркування Фленько О.О. Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради винесено постанову UZ-2214399, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 122 КУпАП у зв`язку з тим, що 11.11.2022 о 13 год. 53 хв. в м. Ужгороді по вул. Фединця, 52, особа яка керувала автомобілем Volkswagen Touran д.н.з. НОМЕР_1 порушила вимогу дорожнього знаку, а саме здійснила зупинку в зоні дії знаку 3.3.4 «Зупинка Заборонена» чим порушила пункти 8.4. «в» та 3.34 ПДР України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.
Вважаючи, що постанова є протиправною, підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з пунктом 1.10 Правил дорожнього руху зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).
Відповідно до пунктів 15.1-15.3 Правил дорожнього руху зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. 
За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). 
У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом. 
Якщо дорога має бульвар або розділювальну смугу, зупинка і стоянка транспортних засобів біля них забороняються.
Підпунктом 8.4. (в) Правил дорожнього руху визначено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
Знак 3.34 «Зупинку заборонено» - забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі – КУпАП) порушення правил зупинки, стоянки, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Таким чином, зупинка транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» створює об`єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП. При цьому, відповідальність в цьому випадку настає за порушення Правил дорожнього руху, а не за створення перешкод або шкоди іншим учасникам дорожнього руху.
Водночас, відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до частини 1 статті 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за порушення правил зупинки, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу.
Відповідно до примітки вказаної статті, режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.
У постанові UZ-2214399 від 11.11.2022 зазначено, що фотозйомка (відеозапис) проводився спецзасобом марки Samsung SM-A530F.
До матеріалів справи долучено фотодокументи із зображенням транспортного засобу Volkswagen Touran, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу, з зазначенням: дати та часу фотофіксації, розташування транспортного засобу, географічних координат місця порушення.
В позовній заяві позивач не заперечує, що в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, однак просить врахувати відсутність тяжких наслідків, особу порушника, обставини вчинення правопорушення та змінити захід стягнення, звільнивши від відповідальності за малозначністю скоєного правопорушення, на підставі статті 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.
Також позивач не оспорює наявність та правильність розміщення знаку 3.34 «Зупинку заборонено».
Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до пункту 4 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Згідно з частиною 2 статті 33 КУпАП встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за порушення правил зупинки. Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за порушення правил зупинки встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Відповідно до статті 219 КУпАП виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 1 статті 122 КУпАП.
Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, частиною 1 статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.
Таким чином, уповноваженим суб`єктом, наділеним виключними дискреційними повноваженнями звільняти порушника від адміністративної відповідальності, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, є виключно органи уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, тоді як суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вправі скасувати спірну постанову і закрити провадження у справі за відсутністю складу адмінправопорушення, або скасувати постанову та направити справу на новий розгляд, або ж змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.
Отже, приймаючи рішення про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, суд першої інстанції вийшов за межі своєї компетенції, тим самим втрутившись в дискреційні повноваження відповідача, що не відповідає загальним принципам та засадам адміністративного судочинства.
Вищенаведена правова позиція також знаходить своє відображення в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №266/3228/16-а, від 26.05.2020 у справі №520/2098/17.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що приймаючи оскаржувану постанову відповідачем належними та допустимими доказами підтверджено порушення частини 1 статті 122 КУпАП, така винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для винесення такої, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись статтями 241, 272, 286, 308, 311, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради задовольнити.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 червня 2023 року у справі № 308/7961/23 скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, інспектора з паркування Управління муніципальної варти Ужгородської міської ради, правонаступником якого є Департамент міської інфраструктури, Фленько Олександра Омеляновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення -відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос