ПОСТАНОВА 
Іменем України

27 липня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 398/1964/22
провадження № 22-ц/4809/790/23 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
за участі секретаря – Гончар В. В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гулян Яніни Вікторівни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 , на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2023 року у складі судді Подоляк Я. М. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила:
- визнати вказане майно спільним майном подружжя та в порядку поділу виділити їй наступне майно: LED телевізор LG діагональ 32 дюйма з функцією smart TV орієнтовною ринковою вартістю 4 000 грн; диван орієнтовною ринковою вартістю 10 000 грн; ліжко двоспальне виготовлене за індивідуальним замовленням орієнтовною ринковою вартістю 20 000 грн; матрац ортопедичний двоспальний MATROLUXE орієнтовною ринковою вартістю 10 000 грн; ліжко дитяче 170*60 см виготовлене за індивідуальним замовленням орієнтовною ринковою вартістю 8 000 грн; готівкові кошти в сумі 61 941,18 грн; 
- припинити її право власності на 1/2 частину легкового автомобіля HYUNDAI ACCENT 2018 року випуску та стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості належної їй частки в цьому майні в сумі 171 112, 50 грн;
- у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити відповідачу наступне майно: LED телевізор SAMSUNG діагональ 55 дюймів з функцією smart TV орієнтовною ринковою вартістю 8 000 грн; акваріум об`ємом 200 літрів орієнтовною ринковою вартістю 2 000 грн; тумбу під акваріум виготовлену за індивідуальним замовленням орієнтовною ринковою вартістю 5 000 грн; меблеву стінку виготовлену за індивідуальним замовленням орієнтовною ринковою вартістю 30 000 грн; штори загальною довжиною 10 метрів погонних виготовленні за індивідуальним замовленням орієнтовною ринковою вартістю 5 000 грн; тюль орієнтовною ринковою вартістю 2 000 грн; шість комплектів постільної білизни для двоспального ліжка орієнтовною ринковою вартістю 4 000 грн; духову шафу електричну WHIRLPOOL орієнтовною ринковою вартістю 10 000 грн; варочну панель WHIRLPOOL орієнтовною ринковою вартістю 7 000 грн; витяжку телескопічну PYRAMIDA, орієнтовною ринковою вартістю 4 000 грн; готівкові грошові кошти в сумі 11 941,18 грн;
- стягнути з ОСОБА_2 на її корить сплачену суму судового збору в розмірі 2 850,54 грн та витрати на оплату послуг адвоката з надання професійної правничої допомоги.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 09.10.2015 по 09.08.2022, а фактично шлюбні відносини між сторонами припинені наприкінці травня 2022 року. 
В період перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами набуто спільного майна та заощаджень у вигляді готівкових грошових коштів в загальному розмірі 545 107,35 грн, проте, дійти згоди з відповідачем стосовно порядку користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, так само і щодо здійснення добровільного поділу цього майна, позивач не має можливості, а тому звернулась до суду із позовом.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

В серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та просив:
- в порядку поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_1 : тумбу дизайнерську вартістю 5 000, 00 грн; пуф, вартістю 1 500,00 грн; холодильник Elenberg, вартістю 5 000,00 грн; стінку – пенал та барну стійку, вартістю 20 000,00 грн; вішалку для одягу, вартістю 1500,00 грн; ексклюзивне дзеркало для коридору, вартістю 5 000,00 грн; диван, вартістю 10 000 грн; дзеркало для кімнати, вартістю 3 000, 00 грн; ролети на вікна білі 12 шт. вартістю 12 000,00 грн та ролети (день/ніч), вартістю 2 500,00 грн, на загальну суму 14 500,00 грн; обігрівачі електричні панельного типу побутові Venecia, у кількості 4 шт., вартістю 7030,00 грн; мобільний телефон IPHONE 6S 64gb, вартістю 21599,00 грн; чотири комплекти постільної білизни, вартістю по 650 грн, на загальну суму 2600,00 грн; диван, вартістю 9 800 грн.(який знаходиться в квартирі по АДРЕСА_1 ;
- порядку поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_2 : акваріум об`ємом 200 літрів, вартістю 1200,00 грн; тумбу під акваріум, вартістю 1 000,00 грн; меблеву стінку, вартістю 11 500, 00 грн; ліжко двоспальне, вартістю 15 000,00 грн; матрац ортопедичний двоспальний MATROLUXE, вартістю 8 000,00 грн; штори та тюль, вартістю 2 382,00 грн;
визнати борги подружжя за договорами позики, оформленими розписками від 21.12.2019, 09.06.2021 та 16.01.2022 спільними борговими зобов`язаннями подружжя, які складають 13 700 доларів США, тобто частка кожного з подружжя в спільних боргових зобов`язаннях становить 6 850 доларів США;
-при вирішенні питання стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації 1/2 частини вартості автомобіля HYUNDAIACCENT 2018 року випуску, що перебував у спільній сумісній власності сторін на момент припинення спільного проживання, врахувати спільні боргові зобов`язання подружжя;
-з метою припинення боргових зобов`язань ОСОБА_1 в спільних боргових зобов`язаннях подружжя, зарахувати належну їй частку в вартості автомобіля в сумі 5 850 доларів США на користь ОСОБА_2 на погашення її частки в спільних боргових зобов`язаннях, та визнати боргові зобов`язання в сумі 13 700 доларів США за договорами позики, оформленими розписками від 21.12.2019, 09.06.2021 та 16.01.2022 – особистими борговими зобов`язаннями ОСОБА_2 ;
-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між часткою ОСОБА_1 в спільних боргових зобов`язаннях (6850 доларів США), та належною їй часткою у вартості автомобіля (5850 доларів США), зарахованою в рахунок погашення її боргових зобов`язань, в сумі 1000 доларів США, яка відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 22.08.2022 еквівалентно 36 570,00 грн;
-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частки різниці між вартістю виділеного сторонам майна в сумі 33 723,50 грн (106 529-39 082)/2 = 33 723,50 грн;
-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 вартості частини понесених витрат на ремонтні роботи в квартирі відповідача ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 в сумі 17 382,50 грн;
-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 1 267,58 грн та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 12 000 грн.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що до реєстрації шлюбу сторони разом не проживали, спільне проживання почали безпосередньо після реєстрації шлюбу та оселилися в квартирі по АДРЕСА_1 , яка на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_3 . 
На час заселення подружжя в квартиру вона була вмебльованою, в ній знаходилися речі та побутова техніка матері відповідача ОСОБА_3 , які вона тимчасово залишила їм в користування допоки вони не придбають власні, та яке безпідставно внесено ОСОБА_1 в її позовній заяві до переліку спільного сумісного майна духову шафу, варочну панель, витяжку телескопічну, телевізори SAMSUNG та LG.
Подружжя не мало об`єктивної можливості створювати якісь накопичення чи заощадження, оскільки не мали необхідного для цього доходу. 
В 2018 році за рахунок спільних сумісних коштів в квартирі відповідача ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить їй на праві особистої приватної власності, зроблено будівельні та ремонтні роботи на суму 34 765 грн.
Крім того, на відпочинок та придбання автомобіля сторони були змушенні були брати кошти в борг у батьків ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними розписками, а боргові зобов`язання, які виникли за договорами безвідсоткової цільової позики від 21.12.2019, від 09.06.2021 та 16.01.2022 є спільними зобов`язаннями подружжя, а розмір спільних боргових зобов`язань, що має враховуватися при поділі майна, становить 13 700 доларів США .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та про поділ майна подружжя задоволено частково.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.
Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно:
- легковий автомобіль HYUNDAI ACCENT 2018 року випуску, білого колоьору, VIN НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , вартістю 342 225,00;
- акваріум об`ємом 200 літрів, вартістю 1 500 грн;
- тумбу під акваріум, вартістю 2 000 грн;
- меблеву стінку, виготовлену за індивідуальним замовленням, вартістю 16 000 грн;
- ліжко двоспальне виготовлене за індивідуальним замовленням, вартістю 15 000 грн;
- матрац ортопедичний двоспальний MATROLUXE, вартістю 8 000 грн;
- диван, вартістю 9 800 грн;
- штори та тюль, вартістю 2 000 грн;
- обігрівачі електричні панельного типу побутові Venecia, вартістю 7 030 грн.
Враховано під час розподілу спільно сумісного майна подружжя вартість витрат ремонтних робіт в квартирі, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності за договором дарування від 12.03.2018 по АДРЕСА_2 , на загальну суму 34 765 грн.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділено ОСОБА_1 у власність:
- ліжко двоспальне виготовлене за індивідуальним замовленням, вартістю 15 000 грн;
- матрац ортопедичний двоспальний MATROLUXE, вартістю 8 000 грн; 
- обігрівачі електричні панельного типу побутові Venecia, вартістю 7 030 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості витрат ремонтних робіт в квартирі, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності за договором дарування від 12.03.2018 по АДРЕСА_2 , на загальну суму 17 382,5 грн.
В порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_2 у власність:
- акваріум об`ємом 200 літрів, вартістю 1 500 грн;
- тумбу під акваріум, вартістю 2 000 грн;
- меблеву стінку, виготовлену за індивідуальним замовленням, вартістю 16 000 грн;
- диван, вартістю 9 800 грн.
- штори та тюль, вартістю 2 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки HYUNDAI модель ACCENT, 2018 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , в сумі 171 112,50 грн 50 коп.
Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля марки HYUNDAI модель ACCENT, 2018 року випуску, державний номер НОМЕР_3 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці між вартістю виділеного сторонам спільного сумісного майна в сумі 1 270 гривень.
В інший частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 17 011,05 грн з яких: витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 011,05 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 13 259,84 грн, з яких: витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 259,84 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що правовий статус майна, а саме духової шафи, витяжки телескопічної та телевізорів, як спільного сумісного майна подружжя, про поділ якого заявила вимоги позивач, під час судового розгляду залишився недоведеним.
Враховуючи, що при укладенні договору позики у простій письмовій на суму коштів 12 500 доларів США, не було отримано згоди дружини на її укладення, та правочин виходить за межі дрібно-побутового, а установлені обставини не підтверджують, дійсне отримання цих коштів і використання їх в інтересах сім`ї, та заперечувалось позивачкою – суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання цих коштів спільним борговим зобов`язанням подружжя і зарахування їх в суму компенсації вартості належної їй частки у вказаному автомобілі.
Спірний транспортний засіб сторони придбали за час перебування у зареєстрованому шлюбі, відповідач здійснив продаж зазначеного майна без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, і останній продовжує ним користуватися.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання спільним сумісним майном готівкових грошових коштів на загальну суму 73 882,35 грн та їх поділ, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Твердження позивача про те, що за рахунок спільних сумісних коштів було придбано пуф, холодильник Elenberg, стінку – пенал та барну стійку, вішалку для одягу, ексклюзивне дзеркало для коридору, диван, дзеркало для кімнати, ролети на вікна білі та ролети (день/ніч) не підтверджується жодними доказами.
З огляду на відсутність відомостей про те, що отримані в борг кошти за розписками 09 червня 2021 року на суму 1 500 доларів США та від 16 січня 2022 року на суму 1 200 доларів США були отримані та витрачені саме в інтересах сім`ї, суд першої інстанції вважав, що в цій частині підстави для задоволення позовних вимог про визнання цих коштів спільними борговим зобов`язаннями подружжя та їх компенсації відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Гулян Я. В., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , просить рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2023 рокунг скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.
Виділити ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя обігрівачі електричні вартістю 7 030 грн та диван вартістю 9 800 грн.
Виділити ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя акваріум вартістю 1 500 грн, тумбу під акваріум вартістю 2 000 грн, меблеву стінку вартістю 16 000 грн, ліжко двоспальне вартістю 15 000 грн, матрац ортопедичний двоспальний вартістю 8 000 грн, штори та тюль вартістю 2 000 грн.
Врахувати під час поділу майна спільні боргові зобов`язання подружжя в сумі 13 700 доларарів США, зарахувавши належну до сплати ОСОБА_2 . ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля в сумі 5 850 доларів США на користь ОСОБА_2 в рахунок погашення частки ОСОБА_1 в спільних боргових зобов`язаннях, та визнати боргове зобов`язання в сумі 13 700 доларів США особистим борговим зобов`язанням ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 36 570 грн, що еквівалентно 1 000 доларам США, що складає різницю між часткою ОСОБА_1 в спільних грошових зобов`язаннях (6 850 доларів США) та її часткою у вартості автомобіля (5 850 доларів США), зарахованою в рахунок погашення її частки в спільних боргових зобов`язаннях.
Врахувати під час розподілу майна подружжя вартість ремонтних робіт в квартирі, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності за договором дарування від 12.03.2018 по АДРЕСА_3 на загальну суму 34 765грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості витрат ремонтних робіт в сумі 17 382,5 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частини різниці між вартістю виділеного сторонам майна в сумі 13 835 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати що складаються з витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції 12 000 грн та сплаченого судового збору в сумі 1 267 грн 58 коп, а також витрат на правничу допомогу в апеляційному суді в сумі 7 000 грн та сплаченого судового збору в сумі 1 901,37 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 13 000грн та сплачений судовий збір в розмірі 2 011,05 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що розділяючи майно між подружжям, суд першої інстанції виділив у власність ОСОБА_1 ліжко двоспальне вартістю 15 000 грн та матрац ортопедичний двоспальний вартістю 8 000 грн, а ОСОБА_2 диван вартістю 9 800 грн, при цьому, такий варіант поділу таких речей не відповідає інтересам сторін.
Суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги докази укладення ОСОБА_2 21.12.2019 договору позики на суму 12 500 доларів США для придбання автомобіля, однобічно врахувавши покази свідків на стороні ОСОБА_1 .
Той факт, що отримані в позику кошти було використано саме для придбання автомобіля, підтверджуються копією свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу та оголошенням про продаж автомобіля на сайті, а ОСОБА_1 взагалі не була присутня при укладенні 23.12.2019 договору купівлі-продажу автомобіля та при здійсненні розрахунку за нього, що не було враховано судом першої інстанції.
Приймаючи до уваги заперечення пощивача проти факту придбання автомобіля за позичені кошти, судом першої інстанції не проаналізовано належним чином доходи та витрати подружжя та не перевірено чи була у них об`єктивна можливість заощадити в період з 2016 року по 2019 рік 12 500 доларів США.
Факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів на подорожі відповідно до розписок від 09.06.2021 на суму 1 500 доларів США та 16.01.2022 на суму 1 200 доларів США, крім розписок, оригінали яких були досліджені в судовому засіданні, підвтерджуються також показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка не є заінтересованою особою.
Крім того, факт використання отриманих в борг коштів в інтересах сім`ї підтверджується наявними в матеріалах справи документами про те, що безпосередньо після отримання цих коштів відповідачем було оплачено відповідні путівки.
Визнаючи спільної сумісною власнісю автомобіль, суд першої інстанції не врахував, що сторони не є його власниками з 10.06.2022, а тому позивач має право тільки на компенсацію його вартості.
При розподілі між сторонами понесених судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції безпідставно не враховано факт внесення адвокатом Ковальовою Т. Ю. до розарухнку правової допомоги робіт, які виконувалися іншим адвокатом на підставі іншого довогору, а токож робіт, що виконувалися довірителем самостійно.

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу

Від адвоката Ковальової Т. Ю., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2023 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в апеляційному суді в сумі 7 000 грн.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду проведеного в режимі відеоконференції ОСОБА_2 та його представник адвокат Гулян Я. В. підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 та її представник адвокат Ковальова Т. Ю. заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 09 жовтня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №457.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2022 року шлюб між сторонами розірвано.
При розгляді справи судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами, що колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності належить: акваріум об`ємом 200 літрів, орієнтовною ринковою вартістю 1500,00 грн; тумба під акваріум, орієнтовною ринковою вартістю 2 000,00 грн; диван орієнтовною ринковою вартістю 9 800,00 грн; меблева стінка, орієнтовною ринковою вартістю 16 000, 00 грн; ліжко двоспальне, орієнтовною ринковою вартістю 15 000,00 грн; матрац ортопедичний двоспальний MATROLUXE, орієнтовною ринковою вартістю 8 000,00 грн; штори та тюль, орієнтовною ринковою вартістю 2 000,00 грн.
Також, сторонами не заперечувався, та визнавався ОСОБА_1 факт виконання ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_4 , що належить їй на праві особистої приватної власності за спільні сумісні кошти подружжя на загальну суму 34 765 грн, та встановлення обігрівачів електричних панельного типу Venecia, вартістю 7030,00 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Оскільки, рішення суду першої інстанції відповідачем оскаржується в частині відмови суду першої інстанції врахувати спільні борги подружжя при поділі майна, визнання автомобіля спільною сумісною власністю та порядку розподілу майна, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в іншій частині його не переглядає.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
У справі, яка переглядається судом, спір стосується поділу спільного майна подружжя.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20 (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення – гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19 (пункт 63)).
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Грошові кошти (вклади), внесені у банківські установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною першою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Указаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22).
Із системного аналізу норм статей 57, 60, 61, 63, 65, 70 СК України випливає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 09 жовтня 2015 року сторони зареєстрували шлюб (том 1 а. с. 12).
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2022 року у справі № 398/2071/22 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 09.10.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 457.
Сторонами, що колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності належить: акваріум об`ємом 200 літрів, орієнтовною ринковою вартістю 1500,00 грн; тумба під акваріум, орієнтовною ринковою вартістю 2 000,00 грн; диван орієнтовною ринковою вартістю 9 800,00 грн; меблева стінка, орієнтовною ринковою вартістю 16 000, 00 грн; ліжко двоспальне, орієнтовною ринковою вартістю 15 000,00 грн; матрац ортопедичний двоспальний MATROLUXE, орієнтовною ринковою вартістю 8 000,00 грн; штори та тюль, орієнтовною ринковою вартістю 2 000,00 грн.
Установивши, що наведене спірне майно набуте сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбу за спільні кошти, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд першої інстанції, врахувавши досягнення сторонами домовленості щодо вартості спірного майна,  дійшов правильного висновку про визнання його спільною сумісною власністю та обгрунтовано визначив, що в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 підлягає виділенню ліжко вартістю 15 000 грн, матрац ортопедичний двоспальний вартістю 8 000 грн та обігрівачі електричні панельного типу вартістю 7 030 грн, а ОСОБА_2 акваріум вартістю 1 500 грн, тумба під акваріум вартістю 2 000 грн, меблева стінка вартістю 16 000 грн, диван вартістю 9 800 грн та штори і тюль, вартістю 2 000 грн.
Необгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що такий варіант поділу таких речей не відповідає інтересам сторін, з огляду на те, що пріорітетним при поділі спільного сумісного майна подружжя є саме принцип рівності часток, а враховуючи, що вартість виділеного майна ОСОБА_1 становить 30 030 грн, а ОСОБА_5 – 31 300 грн, принцип рівності між сторонами не порушено.
У випадку виділення позивачу дивану вартістю 9 800 грн, а відповідачу ліжка варітстю 15 000 грн та матрацу вартістю 8 000 грн, частки колишнього подружжя не будуть рівними. При цьому, доводи відповідача про те, що ліжко є частиною гарнітуру разом з шафою та тумбочками, не підтверджені належними та допустимим доказами.
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги докази укладення ОСОБА_2 21.12.2019 договору позики на суму 12 500 доларів США для придбання автомобіля, однобічно врахувавши покази свідків на стороні ОСОБА_1 , з огляду на таке.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, яка кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Перебування відповідачів у зареєстрованому шлюбі на час виникнення правовідносин щодо позики само по собі не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за договором позики, обов`язків визначених договором позики щодо повернення суми боргу, оскільки за таких умов підлягає доведеність укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошей в інтересах сім`ї.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії розписки від 21.12.2019 сторонами у договорі є мати відповідача - ОСОБА_3 та її син - відповідач ОСОБА_2 , який підтверджував отримання у борг 12 500 доларів США для придбання автомобіля з обов`язком їх повернення до 01.01.2026 (а. с. 113). 
Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 була обізнана про договір позики та не заперечувала проти неї, а також те, що вказаний автомобіль був придбаний саме за кошти отримані ОСОБА_2 за договорами позики, матеріали справи не містять.
При цьому, суд першої інстанції до показів батьків ОСОБА_2 , які були допитані у якості свідків, а також свідка ОСОБА_6 , який перебуває у давніх дружніх стосунках з родиною ОСОБА_7 , та був присутній при написані розписки сином ОСОБА_7 своїм батькам про отримання у борг грошей на придбання автомобіля, обгрунтовано поставився критично, і вважав їх заінтересованими особами у вирішенні питання саме на користь ОСОБА_2 .
Судом першої інстанції правильно було враховано пояснення відповідача про те, що його подаровані на весілля грошові кошти подружжям частково були заощаджені, зароблені ним кошти використовувались для проживання, кошти зароблені дружиною намагались заощаджувати. батьки сторін надавали їм допомогу у вигляді продуктів харчування, подарунків, купівлі деякого одягу, оплати лікування та інших дрібно-побутових речей, що також дозволяло подружжю заощаджувати. 
З таких обставин безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не проаналізовано належним чином доходи та витрати подружжя та не перевірено чи була у них об`єктивна можливість заощадити в період з 2016 року по 2019 рік.
Встановивши, що при укладенні договору позики не було отримано згоди дружини ОСОБА_1 на її укладення, а встановлені обставини не підтверджують дійсне отримання цих коштів і використання їх в інтересах сім`ї та заперечувалось позивачкою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання цих коштів спільним борговим зобов`язанням подружжя і зарахування їх в суму компенсації вартості належної позивачу частки у спірному автомобілі.
Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу та оголошення про продаж автомобіля на сайті не підтверджують, що в дійсності кошти, взяті згідно розписки від 21.12.2019 були використані на придбачнння спірного автомобіля. 
Матеріалами справи також підтверджується, що згідно копії розписки від 09 червня 2021 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 1 500 доларів США на поїздку в Туреччину. Вказані кошти зобов`язався повернути ОСОБА_3 у строк до 01.01.2023. Кошти передано у присутності ОСОБА_8 (том 1 а. с. 99) 
За змістом копії розписки від 16 січня 2022 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_9 в борг 1 200 доларів США для оплати поїздки в Єгипет. Гроші зобов`язався повернути ОСОБА_9 у строк до 01.07.2024. Гроші передані у присутності ОСОБА_4 (том 1 а. с. 101). 
ОСОБА_1 не була стороною та/або позичальником за вказаними розписками, згоди дружини на укладення жодного боргового зобов`язання не було отримано, а доказів щодо її обізнаності про існування розписок, матеріали справи не містять.
В матеріалах справи також відсутні докази, що саме ці кошти за вказаними розписками були витрачені на подорожі.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав кваліфікувати ОСОБА_1 як зобов`язану особу у вказаних позиках, визнання цих коштів спільними борговим зобов`язаннями подружжя та зарахування їх до належної до сплати ОСОБА_2 . ОСОБА_1 грошової компенсації вартості належної їй 1/2 частки автомобіля.
Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів на подорожі відповідно до розписок також підвтерджуються також показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка не є заінтересованою особою, з огляду на те, що вказані покази підтверджують тільки факт передачі коштів, проте, не оплату поїздок ними.
Надані ОСОБА_2 документи, що підтверджують оплату поїздок також не містять посилання на зазначені відповідачем розписки, а тому факт використання отриманих в борг коштів в інтересах сім`ї є недоведеним.
Доводи апеляційної скарги про те, що при розподілі між сторонами понесених судових витрат на правничу допомогу, судом першої інстанції безпідставно не враховано факт внесення адвокатом Ковальовою Т. Ю. до розарухнку правової допомоги робіт, які виконувалися іншим адвокатом на підставі іншого довогору, а токож робіт, що виконувалися довірителем самостійно, не заслуговують на увагу суду, з огляду на таке.
Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що учасник справи під час розгляду справи має право на відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу, при цьому розмір коштів, які сторона витратила, не залежить від кількості адвокатів, які представляли її інтереси, а залежить від обсягу наданих послуг.
Таким чином, доводи відповідача не спростовують отримання ОСОБА_1 вказаних юридичних послуг та не свідчать про неспівмірність заявлених до стягнення витрат обсягам наданих адвокатом послуг і виконаних робіт.
Разом з тим обгрнутованими є доводи апеляційної скарги про те, позивач має право тільки на компенсацію його вартості, з огляду на таке.
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду  від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 537/78/19 (провадження № 61-17347св19) та від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц (провадження N 61-19420св18).
Викладене свідчить про те, що якщо один із подружжя відчужив майно без згоди іншого, що належним способом захисту прав особи, без згоди якої відбулось відчуження, є саме стягнення грошової компенсації вартості частки одного з подружжя, а не визнання визнання спірного майна спільним сумісним.
Матеріалами справи підтверджується, що в період шлюбу сторонами було придбано автомобіль легковий, загальний СЕДАН-В, HYUNDAI ACCENT, 2018 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (том 1 а. с.112).
Відповідно до довідки ТОВ «СЕРВІСПРОМЕКСПЕРТ» від 30.06.2022 № 120, яке відповідно до сертифікату № 874/20 виданий ФДМ України 30.09.2020 має право на здійснення професійної оціночної діяльності, середня ринкова вартість автомобіля HYUNDAI ACCENT 2018 року випуску складає 11 700 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ, складає 342 225 грн (том 1 а. с. 14-16).
Визначена ТОВ «СЕРВІСПРОМЕКСПЕРТ» від 30.06.2022 ринкова вартість автомобіля у розмірі 342 225,00 грн сторонами не оспорювалась.
10 червня 2022 року у ТСЦ РСЦ ГСЦ МВС у Кіровоградській області укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3542/2022/3213063 відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 придбала у власність транспортний засіб марки HYUNDAI ACCENT, 2018 року випуску, білого кольору, VIN НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_3 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 10 000 гривень.
Враховуючи, що придбаний сторонами в період перебування в зареєстрованому шлюбі автомобіль було відчужено відповідачем згідно договору купівлі-продажу, який є дійсним, належним способом захисту прав ОСОБА_1 є стягнення компенсації вартості частки спірного майна.
На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, та внаслідок неправильно наданої оцінки наявним у маетіралах справи доказам дійшов помилкового висновку в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля спільним сумісним майном подружжя та припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля, адже задоволення вказаних вимог не буде ефективним способом захисту порушених прав позивача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.
За таких обставин, апеляційна скарга адвоката Гулян Я. В., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2023 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання легкового автомобіля спільним сумісним майном подружжя та припинення права спільної сумісної власності  ОСОБА_1  на 1/2 частину автомобіляскасуванню та ухваленню в цій частині нового про відмову в задоволенні вказаних вимог.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Враховуючи, що вимоги позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 є майновими, а за наслідками розгляду апеляційної скарги, визначені судом першої інстанції частки у спільному сумісному майні не змінились, проте, змінився порядок їх розподілу, підстав для нового розподілу судових витрат немає.
Щодо заявленого у відзиві на апеляційну скаргу клопотання представника позивача про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини третьої ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків  тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.
Разом з тим, суд, приймаючи до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру та приймати до уваги конкретні обставини справи.
Аналогічні висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суд від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Верховний Суд у постанові від 24.11.2020 у справі № 911/4242/15, зазначив, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу, витраченому адвокатом на виконання робіт.
Крім того, Верховний Суд в додатковій постанові від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19 зазначив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
На підтвердження розміру понесених витрат представником позивача надано: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за Договором про надання правничої допомоги від 02.07.2022 (том 2 а. с. 56); квитанцію до прибуткового касового ордера № 01-06 від 06 червня 2023 року (том 2 а. с. 57); копію договору про надання правничої допомоги від 02 липня 2022 року (том 2 а. с. 59); ордер на надання правничої (правової) допомоги від 06 червня 2023 року серії ВА № 1055088 (том 2 а. с. 60).
Враховуючи, що за наслідками розгляду апеляційної скарги розмір задоволених майнових вимог сторін по суті не змінився, а також складність справи, витрачений час та обсяг виконаних адвокатом робіт і послуг та надані представником позивача докази понесення витрат, клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Ковальової Т. Ю. про стягнення понесених позивачем судових витрат підлягає задоволенню, зокрема, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
       Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу адвоката Гулян Яніни Вікторівни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2023 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання легкового автомобіля спільним сумісним майном подружжя скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні вказаних вимог.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) 7 000 (сім тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу. 
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 03.08.2023.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 О. Л. Карпенко

       О. І. Чельник