Постанова
Іменем України
07 липня 2023 року
м. Київ
справа № 215/6798/20
провадження № 61-1807св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Остапенко В. О., Бондар Я. М., Зубакової В. П., від 20 вересня 2022 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про відшкодування моральної шкоди.
Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що 03 квітня 2019 року він звернувся із заявою до голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода В. М., яка не була розглянута відповідно до управлінської функції останнього.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду 
від 30 серпня 2019 року визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради, яка виразилась у неповному розгляді його заяви (запиту) від 03 квітня 2019 року по суті звернення.
Позивач вказує, що протиправною бездіяльністю відповідача його здоров`ю спричинено значної шкоди, оскільки він намагався поновити свої порушені права, внаслідок чого його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з державного бюджету, в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди діями підлеглого держави Україна виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради, моральну шкоду в сумі 840 800 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, а також причинно-наслідкового зв`язку між, як вважає позивач, завданою йому моральною шкодою та допущеною з боку відповідача бездіяльністю, яка це спричинила. 
Крім того, ОСОБА_1 не зазначив у чому саме полягає моральна шкода, не обґрунтував її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції  
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 
від 21 червня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ціна позову у справі, яка переглядається перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у зв`язку з чим, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що саме по собі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 
від 30 серпня 2019 року, яким визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, яка виразилась у неповному розгляді заяви (запиту) ОСОБА_1 від 03 квітня 
2019 року, та зобов`язано відповідача повно та всебічно розглянути заяву (запит) позивача з наданням обґрунтованої відповіді, не може бути єдиною та безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, а й факт завдання такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди. 
ОСОБА_1 не надав доказів, які б підтверджували наявність заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідача. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
04 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 
2022 року.
Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
У червні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, вказує на порушення норм процесуального права та наявність передбачених пунктами 5, 8 частини першої, пунктами 1, 2, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного судового рішення (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Звертає увагу, що сторони не були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Суди не залучили до участі у справі орган державної казначейської служби.
Вважає, що у спірних правовідносинах факт заподіяння йому страждань вже підтверджений рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року, на підставі чого має настати цивільна відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У червні 2023 року виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального, процесуального права та врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 звернувся до голови виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради Солода В. М. із заявою від 03 квітня 2019 року, зокрема, з приводу реагування у сфері медичного забезпечення ОСОБА_2 . 
На вказане звернення ОСОБА_1 вчасно відповіді не отримав.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду 
від 30 серпня 2019 року у справі № 215/2971/19 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, яка виразилась у неповному розгляді заяви (запиту) ОСОБА_1 від 03 квітня 
2019 року № С-287 по суті звернення та міститься у листі від 03 квітня 
2019 року. Зобов`язано виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради повно та всебічно розглянути заяву (запит) ОСОБА_1 від 03 квітня 2019 року № С-287 та надати на цю заяву (запит) обґрунтовану відповідь, згідно вимог чинного законодавства. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори, інші правочини, юридичні факти.
За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Норми частини першої статті 1167 ЦК України визначають: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно з статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 
від 30 серпня 2019 року не може бути єдиною та безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є зокрема шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою.
За обставин розглядуваної справи сам факт визнання Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі № 215/2971/19 протиправною бездіяльності виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради та зобов`язання відповідача повно і всебічно розглянути заяву (запит) ОСОБА_1 від 03 квітня 2019 року № С-287 і надати на цю заяву (запит) обґрунтовану відповідь, є достатньою сатисфакцією для ОСОБА_1 шляхом поновлення його прав, пов`язаних з розглядом виконавчим комітетом Тернівської районної у місті ради заяви (запиту) 
від 03 квітня 2019 року.
Правові підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 з державного бюджету України 840 800 грн на відшкодування моральної шкоди відсутні.
При цьому в справах № 215/5497/20, № 215/5869/20, № 215/5888/20 за позовами ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди суди встановили, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 
від 03 квітня 2019 року вх. № С-287 було розглянуто відповідачем та надіслано відповідь позивачу.
Апеляційний суд забезпечив можливість позивачу брати участь в судовому засіданні, у тому числі в порядку відеоконференції у Тернівському районному суді м. Кривого Рогу.
Доводи касаційної скарги, які спрямовані на переоцінку доказів, підлягають відхиленню, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. 
Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
Оскаржувана постанова є достатньо вмотивованою та містить висновки апеляційного суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що апеляційний суд прийняв оскаржувану постанову із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.
Підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, колегією суддів не встановлено.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	   В. В. Шипович     О. М. Осіян    Є. В. Синельников