КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                   
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/3587/2023
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
          27 червня 2023року                                                                        місто Київ
                                                                                                   справа №370/145/22
                                
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                       суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.
                       за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
                       
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся 2010» на рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Мазки Н.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся 2010» про розірвання договору оренди земельної  ділянки, -
 
                                                 В С Т А Н О В И В:
          В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:
розірвати договір оренди земельної ділянки від 15квітня 2016 року, кадастровий 3222780400:06:005:0001, площею 4,6899 га, укладений між ним та ТОВ«Полісся 2010», зареєстрований 27 вересня 2017 року державним реєстратором Київської філії КП «Центр реєстрації прав» Корецької районної влади, запис №22585714.
В мотивування вимог посилався на те, що йому на підставі державного акту про право власності серії ЯБ №512937 від 21 березня 2008 року належить земельна ділянка, площею 4,6899 га, кадастровий номер 3222780400:06:005:0001, яка знаходиться на території Борівської сільської ради Макарівського району Київської області.
Вказував, що 15 квітня 2016 року між ним та ТОВ «Полісся 2010» був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Борівської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки 3222780400:06:005:0001.
Відповідно до п.8вказаного договору його укладено на 7 (сім) років.
Зазначав, що у п.9 вказаного договору визначено, що орендна плата виплачується особисто орендодавцю, або уповноваженій ним, згідно діючого законодавства особі, в розмірі 6% від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, що на момент укладення договору у грошовій формі становить 3582,92 грн.
Разом з цим, положеннями п.10 договору передбачено, що орендар може вносити орендну плату у натуральній формі, попередньо погодивши з орендодавцем, а саме: в такому разі орендар подає заяву та укладають акт про внесення орендної плати в натуральній формі, в якому визначають перелік, кількість або частку продукції, одержуваної із земельної ділянки, а також, за необхідності, інші умови (якісні показники, вартість, тощо).
Вказував, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, 27 вересня 2017 року державним реєстратором Київської філії КП «Центр реєстрації прав» Корецької районної ради, було здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 4,6899 га, кадастровий номер 3222780400:06:005:0001 за ТОВ «Полісся 2010».
Посилався на те, що ним було виконано зобов`язання за договором та передано відповідачу в строкове платне користування земельну ділянку, що належить йому на праві власності, однак відповідач з 2018 року припиниввиконання зобов`язання, передбачені умовами договору з виплати орендної плати за користування земельною ділянкою.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 10 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Розірванодоговір оренди земельної ділянки від 15 квітня 2016 року, кадастровий 3222780400:06:005:0001, площею 4,6899 га, укладений між ТОВ «Полісся 2010»  та ОСОБА_1 , зареєстрований 27 вересня 2017 року державним реєстратором Київської філії КП «Центр реєстрації прав» Корецької районної ради, запис №22585714.
Стягнуто з ТОВ «Полісся 2010» на користь  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ТОВ «Полісся 2010» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування матеріального та порушення процесуальних норм права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог посилався на те, що позивач при зверненні до суду з даним позовом приховав факти того, що на момент розгляду судової справи відповідач належним чином виконував договірні зобов`язання передбачені договором оренди землі від 15 квітня 2016 року.
Вказував, що рекомендовані листи на ім`я ТОВ «Полісся 2010» року були направлені судом 07 вересня 2022 року на адресу: АДРЕСА_1 , однак 17 січня 2022 року юридичною адресою ТОВ «Полісся 2010» є: Київська область, Бучанський район, смт. Макарів, вул. Ярослава Мудрого, 59-Б.
Зазначав, що після ознайомлення із матеріалами даної справи, представник відповідача виявила, що у матеріалах справи наявний документ «рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення», який був надісланий нібито відповідачу - ТОВ «Полісся 2010», проте, відповідач не отримував жодних судових рішень, повісток, інших процесуальних документів по справі №370/145/22.
Посилався на те, що відповідач не був повідомлений та обізнаний про наявність даної справи, у зв`язку із чим, фізично жодним чином не мав можливості подати відзив на позовну заяву, заявити інші процесуальні документи у цій справі, а тому пропустив процесуальні строки, зокрема на подання відзиву проте з причин, які від відповідача не залежать.
Вказував, що з 2018 по 2022 роки позивач отримував орендну плату готівкою з каси підприємства.
Зазначав, що відповідно до розрахунків ТОВ «Полісся 2010» орендну плату за 2018 рік було сплачено у розмірі 5287 грн., за 2019 рік - 5287,80 грн., за 2020 рік - 5500 грн., за 2021 рік - 10000 грн., за 2022 рік - 10000 грн. 
06 лютого 2023 року від представника позивача до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
01 березня 2023 року від ТОВ «Полісся 2010» до суду апеляційної інстанції надійшла відповідь на відзив та додаткові пояснення.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.
Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
У статті 274 ЦПК України визначено справи, що розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо  суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
З матеріалів справи вбачається, що предметом даного позову є немайнова вимога -про розірвання договору оренди земельної  ділянки.
Враховуючи характер правовідносин, предмет позову, колегія суддів вважає, що дана справа не підлягала розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки такий порядок розгляду позбавив сторін мати розумну можливість представляти свої інтереси як учасників справи в умовах, які передбачені процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду.
Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення по суті спору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 3222780400:06:005:0001, площею 4,6899 га, яка знаходиться на території Борівської сільської ради Макарівського району Київської області, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯБ №512937 від 21 березня 2008 року.
15 квітня 2017 року між  ОСОБА_1 та ТОВ «Полісся 2010» було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Борівської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки 3222780400:06:005:0001, площею 4,6899 га.
Відповідно до п.8 вказаний договір укладено на 7 (сім) років.
Орендна плата виплачується особисто орендодавцю, або уповноваженій ним, згідно діючого законодавства особі, в розмірі 6% (шість відсотків) від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, що на момент укладення договору у грошовій формі становить 3582,92 грн., що врегульовано положеннями п.9 договору.
Положеннями п.12 договору передбачено, що орендна плата вноситься у такі строки щорічно (один раз на рік), не пізніше 30-го грудня поточного року.
Згідно з п.13 договору передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.
Відповідно до  п.20 договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у строк два дні після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передавання.
Положеннями пункту 36 договору оренди визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: - взаємною згодою сторін; - рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, 27 вересня 2017 року державним реєстратором Київської філії КП «Центр реєстрації прав» Корецької районної ради, було здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 4,6899 га, кадастровий номер 3222780400:06:005:0001 за ТОВ «Полісся 2010», запис №22585714.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що з 2018 року ТОВ «Полісся 2010» систематично порушувало умови договору оренди - не сплачувало орендну плату за користування земельною ділянкою.
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом, зокрема Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі».
Статтею 1 Закону України від 06 жовтня 1998 року «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно з частиною 4 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.
Відповідно до статтей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до абзацу першого частини першої ст.792 ЦК України, статті 13 Закону України «Про оренду землі» за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі припиняється в разі:
закінчення строку, на який його було укладено;
викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;
поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;
смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;
ліквідації юридичної особи-орендаря
відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;
набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;
припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).
Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.
Відповідно до  статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Відповідно до статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати, тобто платежу, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Згідно з ч.ч.1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Системний аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що правовою підставою для розірвання договору оренди є систематична несплата орендної плати, під чим розуміється два і більше таких випадків. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, проте повторне порушення свідчить про систематичність.
На підтвердження своїх вимог позивач надав відомості Головного управління ДПС у Київській області №50720/610-36-12-03 від 14 грудня 2021 року, відповідно до яких суми виплачених  ОСОБА_1 доходів мали місце в період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2021 року.
В апеляційній скарзі відповідач вказував на те, що протягом всього строку оренди відповідач сумлінно виконував свої зобов`язання за договором, зокрема сплачував орендну плату, використовував земельну ділянку згідно її цільового призначення. З 2018 по 2022 роки позивач отримував орендну плату готівкою з каси підприємства, на підтвердження чого були надані видаткові касові ордери.
Обґрунтовуючи подання вказаних доказів до апеляційної скарги, відповідач вказував на те, що ТОВ «Полісся 2010»вперше дізналося про наявність судової справи №370/145/22 тільки 26 жовтня 2022 року, а представник Kєєp О.С. ознайомилася зі справою 28 жовтня 2022 року. Рекомендовані листи на ім`я товариства були направлені лише 07 вересня 2022 року на адресу: АДРЕСА_1 . Однак, рішенням №79 від 13 січня 2022 року одноособового учасника ТОВ «Полісся 2010» було вирішено змінити місцезнаходження товариства на адресу: 08001, Київська область, Бучанський район, смт. Макарів, вул. Ярослава Мудрого, 59-Б (протокол надається). Можливість для висловлення своєї позиції по справі, побудови правової позиції та її представлення перед судом, надання доказів та висловлення заперечень по суті спору по справі №370/145/22 у відповідача з`явилася тільки починаючи з 28 жовтня 2022 року після ознайомлення із матеріалами справи та 14 листопада 2022 року представником ТОВ «Полісся 2010» було направлено відзив позивачу та до суду, що підтверджується штампом АТ «Укрпошта» від 14 листопада 2022 року, який не було вручено суду під час доставки.
Частиною. 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для прийняття вказаних нових доказів.
Як вбачається з видаткових касових ордерів, які містять підпис         ОСОБА_1 орендна плата за:
2018 рік була виплачена позивачу 30 грудня 2018 року у розмірі 5287 грн.;
2019 рік була виплачена позивачу 30 грудня 2019 року у загальному розмірі 5287 грн.;
2020 рік була виплачена позивачу 29 грудня 2020 року у розмірі 5500 грн.;
2021 рік була виплачена позивачу 16 серпня 2021 року у розмірі 5500 грн. та 22 вересня 2022 року у розмірі 4500 грн.;
2022 рік була виплачена позивачу 22 вересня 2022 року у розмірі         10000 грн. (а.с.177-180).
З розписки від ОСОБА_1 на ім`я генерального директора ТОВ «Полісся 2010» від 19 жовтня 2022 року вбачається, що станом на 19 жовтня 2022 року кошти за оренду земельної ділянки від ТОВ «Полісся 2010» ОСОБА_1 отримано в повному обсязі, претензій до ТОВ «Полісся 2010» останній не має (а.с.181).
Крім того, як вбачається з матеріалів справи 09 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Полісся 2010» було підписано додаткову угоду до договору оренди землі від 27 вересня 2017 року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди продовжити термін дії договору на 7 років та викласти п.8 договору у новій редакції (а.с.189).
Позивач в суді апеляційної інстанції підтвердив укладення додаткової угоди від 09 серпня 2022 року та написання ним заяви від 19 жовтня 2022 року про відсутність претензій.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач у суді апеляційної інстанції не надав доказів на спростування доводів сторони відповідача. 
ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, оглядаючи видаткові касові ордери надані стороною відповідача, вказував на те, що на видаткових касових ордерах міститься можливо не його підпис. Однак, доказів на спростування вказаного не надав.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до відповідача з вимогами щодо перегляду розміру орендної плати чи претензій щодо несплати чи невиплати в повному обсязі орендної плати за період з 2018 року.
При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. 
З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що під час розгляду справи відповідач спростував доводи позивача щодо припинення ТОВ «Полісся 2010» виконання своїх зобовязань - сплати орендних платежів з 2018 року за користування земельною ділянкою, яка належить позивачу, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні правові підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки від 15 квітня 2016 року, кадастровий 3222780400:06:005:0001, площею 4,6899 га, укладеногоміж  ОСОБА_1 та ТОВ «Полісся 2010».
А відтак, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати в розмірі 1362 грн. по сплату судового збору.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся 2010» - задовольнити.
 
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся 2010» про розірвання договору оренди земельної  ділянки - відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся 2010», місцезнаходження: Київська область, Бучанський район, смт. Макарів, вул. Ярослава Мудрого, 59-Б, код ЄДРПОУ 37341509 судові витрати у розмірі 1362 грн. по сплаті судового збору.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 07 липня 2023 року.
 
Головуючий:
 
         Судді: