У х в а л а  
 
24 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 591/5470/22
провадження № 61-12170ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                   Сердюка В. В., 
 
розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 19 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,
 
В с т а н о в и в:
 
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Колоусова Я. П. звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, в якому просив: 
 
- визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» протиправними та такими, що призвели до порушення прав позивача як споживача банківських послуг;
 
- скасувати наступні транзакції щодо переказу з рахунку                                        IВАN: НОМЕР_1 (банківська картка                                                   № НОМЕР_2 ): переказ від 24 травня 2022 року о 06:43:32 год. в сумі                     25 998,96 грн; переказ від 24 травня 2022 року о 06:43:44 год. в сумі                   12 480 грн; переказ від 24 травня 2022 року о 06:43:32 год. в сумі 520 грн;
 
- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути на рахунок позивача грошові кошти в сумі 40 498,92 грн.
 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є споживачем банківських послуг в                   АТ КБ «ПриватБанк». 24 травня 2022 року з його карткового рахунку було здійснено несанкціоноване списання коштів трьома транзакціями на суму 38 998,96 грн шляхом їх переказу на картку «Monobank», а також комісія на суму 1 499,96 грн. Того ж дня він звернувся на «гарячу лінію» банку з повідомленням про несанкціоноване списання коштів та просив скасувати транзакції. Відповідач відмовився, повідомивши, що за розголошення інформації про рахунки несе відповідальність клієнт, а не банк. За заявою позивача було відкрито кримінальне провадження за частиною 4 статті                 185 КК України. Під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження він з`ясував, що 24 травня 2022 року було здійснено сторонній вхід до його особистого кабінету в системі інтернет-банкінгу «Приват 24» з мобільного телефону, який йому не належить, без ідентифікації особи шляхом підтвердження біометричних параметрів. Ознайомившись із цією інформацією, позивач звернувся до банку із заявою про проведення службового розслідування та повернення безпідставно списаних коштів. У відповіді відповідач поінформував, що транзакція підтверджена за допомогою коректного введення номера карти, терміну її дії та CVV - коду. Порадив звернутися до правоохоронних органів.
 
Позивач банківську картку не втрачав, нікому не повідомляв інформацію щодо картки, телефон, на якому був фінансовий номер, не втрачав та нікому не передавав. Вважає, що відповідач усвідомлював, що банківські транзакції є незаконними, оскільки йому було надіслано повідомлення про блокування картки після підозрілої операції та заблоковано картку, при цьому банк не вжив заходів для блокування самих транзакцій, що свідчить про недостатню захищеність персональних даних позивача, як споживача банківських послуг, та недостатню захищеність транзакцій, які здійснюються по рахунку позивача.
 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів задоволено частково.
 
Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» повернути на рахунок IВАN: НОМЕР_1 , належний ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 38 998,96 грн.
 
У іншій частині вимог відмовлено у зв?язку з необґрунтованістю. 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Сумського апеляційного суду від 19 липня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2023 року в оскаржуваній частині - без змін.
 
Рішення суду першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що позивач має відкритий картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк».         
24 травня 2022 року о 06:43 год. з кредитної карти позивача                                     № НОМЕР_2 були проведені три видаткові транзакції на загальну суму 38 998,96 грн. 
Матеріалами справи підтверджується, що всі дії, які пов`язані з перевіркою авторизації акаунта позивача у системі Приват24, входом в акаунт, списанням коштів були здійснені з мобільного пристрою, який не належить позивачу, а саме REDMI NOTE 8 PRO|REDMI. У зв`язку з аномальною кількістю проведених операцій, які мають ознаки ризикованості вказана кредитна картка 24 травня 2022 року вже о 06-46 год. була заблокована самим банком, а не після звернення ОСОБА_1 з відповідною заявою.
Суди першої та апеляційної інстанцій вважали доведеним факт несанкціонованого списання грошових коштів з рахунку позивача, при цьому відповідач не надав суду доказів на підтвердження вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, тому дійшли висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача повернути на рахунок, належні позивачу грошові кошти в сумі 38 998,96 грн.
11 серпня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - заявник) надіслало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 19 липня 2023 року.
 
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2023 року в частині задоволених позовних вимог та постанову Сумського апеляційного суду від 19 липня 2023 року та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
 
Дослідивши касаційну скаргузаявника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження з огляду на таке.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:                    а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на                1 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження предметом позову є визнання дії АТ КБ «ПриватБанк» протиправними та такими, що призвели до порушення прав позивача як споживача банківських послуг; скасування транзакцій щодо переказів коштів; зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» повернути на рахунок позивача грошові кошти в сумі 40 498,92 грн.
Верховний Суд урахував ціну, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій в даній справі не підлягають касаційному оскарженню.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом            2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Разом із цим, касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Крім того, посилання заявника на застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом                        1 частини другої статті 389 ЦПК України, але не є доводом, який в розумінні підпунктів а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт                           8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Зазначене відповідає Рекомендації № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки оскаржувані представником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
У х в а л и в:
                                                                                                                                      
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 19 липня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко

                                                                                                                      С. О. Карпенко

                                                                                                                      В. В. Сердюк