ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2023 р. 	Справа № 480/6859/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 (головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар)  по справі № 480/6859/23
за позовом        ОСОБА_1  
до        Комісії з реорганізації Головного управління ДФС У Сумській області  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
30.06.2023 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Сумській області, яка виразилась у відмові внести зміни до наказу Державної податкової служби у Сумській області від 18 травня 2012 року №126-0 в частині зазначення вислуги років на момент звільнення ОСОБА_1 з податкової міліції та ненаданні копії копію наказу ДПА в Сумській області № 1118-0 від 02.06.2008 про присвоєння чергового спеціального звання "майор податкової поліції" ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Комісію з реорганізації Головного управління ДФС у Сумській області внести зміни до наказу Державної податкової служби у Сумській області від 18 травня 2012 року № 126-0 доповнивши його інформацією про те, що про стаж служби в податковій міліції для виплати надбавки за вислугу років при звільнені зі служби становить 11 років 3 місяці 25 днів, з яких:
служба в органах внутрішніх справ в період 29.08.1994 - 28.08.2000: 5 р. 11 міс. 29 днів;
служба в податковій міліції в період 01.03.2003 - 26.06.2008: 5 р. 3 міс. 26 днів, про що видати відповідний наказ та належним чином завірену копію надати ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Комісію з реорганізації Головного управління ДФС у Сумській області надати ОСОБА_1 копію наказу ДПА в Сумській області №1118-0 від 02.06.2008 про присвоєння чергового спеціального звання "майор податкової поліції" ОСОБА_1 .
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 позов залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду та надано десятиденний строк для усунення недоліків шляхом надання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням причин такого пропуску та наданням відповідних доказів.
18.07.2023 на виконання вимог ухвали суду від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку, в якій зазначено, що наказ від 18.05.2012 він не отримував, особисто звернутись за його отриманням не мав можливості, оскільки в період з 18.05.2012 по 09.08.2012 відбував покарання в місцях позбавлення волі.
Вказував, що лише у квітні 2023 р. Комісія з реорганізації Головного управління ДФС у Сумській області видала йому наказ від 18.05.2012, після ознайомлення з яким, останній виявив неточності, а саме відсутність інформації щодо вислуги років на момент звільнення зі служби.
У червні 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив внести зміни до вищезазначеного наказу, проте отримав відмову, що зумовило необхідність звернення до суду. 
Також просив врахувати обставини проходження ним служби з 26.05.2022 в Збройних Силах України, а з 14.02.2023  безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.
Враховуючи викладене просив суд поновити пропущений строк звернення до суду.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що він є учасником бойових дій, який у зв`язку з військовою агресією РФ проти України мобілізований до лав ЗС України та саме у зв`язку з проходженням військової служби у нього виникла необхідність звернення до суду з вимогами внести зміни до наказу від 18.05.2012.
Вважає, що ним доведені обставини не отримання наказу від 18.05.2012 та неможливості особистого звернення до відповідного органу з метою його отримання в період з 18.05.2012 по 09.08.2012.
Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою і обставини отримання вказаного вище наказу лише у квітні 2023 р. та самостійних спроб позивача вирішити питання щодо внесення змін до нього у червні 2023 р.
При цьому, зауважує, що саме бездіяльність відповідача, яка виразилась у відмові вносити зміни до наказу від 18.05.2012, оформленої листом від 09.06.2023 стала підставою для звернення до суду за захистом своїх прав. 
Отже, на думку апелянта, строк звернення до суду ним пропущено з поважних підстав.
Комісія з реорганізації Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач) не подала відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Повертаючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що про порушення свого права позивач мав можливість дізнатись одразу після його звільнення з податкової міліції на підставі вироку суду від 14.02.2011, проте до суду звернувся понад 11 років з моменту закінчення місячного строку звернення до суду, поважних підстав такого пропуску та доказів в їх підтвердження не надав.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції передчасними з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Колегія суддів зазначає, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Колегія суддів зауважує, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Вказані висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 813/3756/17.
За правилами частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржується бездіяльність Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Сумській області, яка виразилась у відмові внести зміни до наказу Державної податкової служби у Сумській області від 18 травня 2012 року та ненаданні копії копію наказу ДПА в Сумській області № 1118-0 від 02.06.2008.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що строк звернення до суду слід відліковувати з моменту прийняття наказу про звільнення позивача з податкової міліції (травень 2012 р.), оскільки ОСОБА_1 звернувся з позовними вимогами про зобов`язання відповідача внести зміни до цього наказу.
При цьому, за висновками суду першої інстанції, позивач не навів поважних підстав неможливості ознайомлення з наказом від 18.05.2012 в період з 18.05.2012 по 26.05.2022 (дата призову на військову службу). 
Проте, колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою  Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Сумській області, внести зміни до наказу Державної податкової служби у Сумській області від 18 травня 2012 року та ненаданні копії копію наказу ДПА в Сумській області № 1118-0 від 02.06.2008.
Як вбачається з позовної заяви, 02.06.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив внести зміни до наказу від 18.05.2012, надати копію наказу ДПА в Сумській області від 02.06.2008, розглянути його звернення всебічно, виключивши формальний підхід при його розгляді. 
09.06.2023 відповідач листом повідомив ОСОБА_1 про неможливість вирішення порушених у зверненні питань через відсутність документів, що стосуються проходження ним служби в податковій міліції.
Отримавши відмову відповідача, позивач 30.06.2023 звернувся до суду з цим позовом.
Разом з тим, суд першої інстанції не надав жодної оцінки вищезазначеним обставинам, а лише обмежився висновками про можливість ОСОБА_1  раніше дізнатись про наказ від 18.05.2012, правомірність якого фактично не є предметом спору.
Таким чином, висновок щодо пропуску позивачем строку звернення до суду не можна визнати обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції дійшов його без повного та всебічного з`ясування обставин у справі в їх сукупності та перевірки їх доказами, що призвело до передчасних висновків та прийняття помилкового рішення.
Слід зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст.6 КАС України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2018 по справі № 804/243/16, відповідно до якого, вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.241 КАС України, зокрема процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Відповідно до п.п.7 ч.5 ст.243 КАС України окремим документом викладаються ухвали з питань продовження та поновлення процесуальних строків.
Разом з тим, суд першої інстанції надавши оцінку доводам, викладеним у клопотанні щодо поважності/неповажності наведених позивачем підстав пропуску строку, жодного процесуального рішення за наслідками його розгляду не прийняв, що також свідчить про передчасність висновків суду про наявність підстав для повернення позову.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Таким чином, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову, у зв`язку з чим ухвала суду на підставі ст. 320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Сумського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 по справі № 480/6859/23 - скасувати.
Адміністративну справу № 480/6859/23 направити до Сумського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій