Справа № 464/8340/21                                Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/3000/22                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Назар Х.Б.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , 
представника АТ «Сенс Банк» Блажевського П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» та представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

в грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про зобов`язання здійснити перерахунок, визнання припиненим кредиту та іпотеки, стягнення коштів.
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 10.04.2008 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено договір кредиту №615/26-162, відповідно до п. 1.1 якого банк надав позичальнику 404 000 грн. зі сплатою 16% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10.04.2023 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Вказує, що з моменту отримання кредиту вона належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання, до травня 2017 року вносила грошову суму на погашення кредиту та сплату відсотків, однак більшу, ніж обумовлено договором, зокрема, починаючи з вересня 2008 року сплачувала на користь банку по 7401,55 грн. щомісячно. Зазначає, що згідно довідки №04-22-07/7098 від 15.06.2018 року з травня 2008 року по квітень 2017 року сплатила на користь банку 791146,95 грн. Стверджує, що із поданих ПАТ «Укрсоцбанк» документів у справі №464/4824/18 їй стало відомо, що банк неправильно здійснював облік сплачених позичальником коштів та їх зарахування на позичковий рахунок для погашення зобов`язань за кредитом та сплату відсотків. 
Вважає, що всупереч пунктам 2.8, 2.8.1, 2.8.2, 7.1 кредитного договору, статей 651, 653, 654, 1055 ЦК України банк самовільно в односторонньому порядку без укладення у письмовій формі договору про внесення змін до договору кредиту збільшив відсоткову ставку з 16% річних до 21% річних. Вказана обставина встановлена постановою Львівського апеляційного суду від 15.07.2020 у цивільній справі №464/4824/18 за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Стверджує, що одностороннє підвищення банком розміру процентної ставки з порушенням порядку, обумовленого в договорі, є незаконним і не спричиняє наслідків у вигляді зміни зобов`язання для позичальника, та відповідно не надає права банку на зарахування сплачених позичальником коштів в рахунок погашення грошових зобов`язань за підвищеною в односторонньому порядку відсотковою ставкою. 
Крім того, згідно з пунктами 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору банк зобов`язався здійснювати облік надміру сплачених позичальником коштів на транзитному рахунку і перераховувати такі кошти на позичковий рахунок при настанні строку сплати чергового ануїтетного платежу, однак відповідач свої зобов`язання, встановлені договором, не виконав, що підтверджується довідкою банку про сплачені нею грошові кошти. ПАТ «Укрсоцбанк», починаючи з 2008 року, неправомірними діями спричинив для позичальника неможливість виконання обов`язку щодо повернення кредиту, безпідставно збільшував розмір заборгованості позивача щодо суми кредиту, не здійснював обліку на транзитному рахунку надміру сплачених коштів ОСОБА_1 та не перераховував такі в сплату ануїтетних платежів згідно з пунктами 2.3.1, 2.3.2 договору, а тому позичальник не має можливості виконувати свої зобов`язання на умовах, встановлених договором. 
Вказує, що з серпня 2008 року триває прострочення кредитора, що позбавляє його права на отримання відсотків за час існування таких обставин згідно з ч. 4 ст. 613 ЦК України, а тому усі сплачені ОСОБА_1 грошові кошти на користь банку повинні бути зараховані в погашення суми кредиту. Зазначає, що згідно графіку погашення заборгованості станом на серпень 2008 року сума коштів, сплачена позивальником в рахунок погашення тіла кредиту за чотири місяці, складала 2212,76 грн., а відтак залишкова сума тіла кредиту з цього моменту становила 401787,24 грн., тому, з урахуванням ч. 4 ст. 613 ЦК України всі сплачені позичальником грошові кошти після серпня 2008 року в повному обсязі мають бути спрямовані на погашення кредиту в сумі 401787,24 грн. Зазначена грошова сума була сплачена позивачем ОСОБА_1 станом на лютий 2013 року, відтак з урахуванням перших зарахованих банком платежів з квітня по серпень 2008 року включно, а також сплачених позичальником до лютого 2013 включно грошових коштів за кредитом і відсутності права банку нараховувати відсотки за час свого прострочення, грошові зобов`язання позичальника за кредитом мають бути визнані припиненими внаслідок належного виконання. Крім того, враховуючи те, що усі кошти, сплачені ОСОБА_1 після 10.02.2013 року, є надміру сплаченими коштами, а відповідач не має права на отримання відсотків за кредитним договором, останній зобов`язаний повернути позичальнику всю суму зайво сплачених коштів, що за період з 10.02.2013 року до 10.04.2017 року, що становить 389 359,71 грн. 
Вказує, що зверталась до ПАТ «Укрсоцбанк» із заявою для отримання пояснень щодо зміни умов договору, а також із проханням надати повний розрахунок проведених нею платежів, однак отримала формальну відповідь. У зв`язку з незгодою з діями банку остання припинила виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки шляхом звернення стягнення на належну позивачу квартиру. 11.01.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис №215 на договорі іпотеки №1197 від 10.04.2008 року з метою погашення заборгованості за період з 13.10.2016 до 13.10.2017 року у розмірі 340 786,04 грн. На підставі вищевказаного виконавчого напису в березні 2018 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження та виставлено квартиру позивача на електронні торги, однак вказаний виконавчий напис оскаржено позивачкою до суду.
З наведених підстав просить:
визнати неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо порушення умов п. 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору щодо обліку сплачених позичальником коштів;
зобов`язати АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 10.09.2008 року до 10.02.2013 року в рахунок сплати суми кредиту; 
визнати припиненим зобов`язання перед АТ «Альфа-Банк» за договором кредиту №615/26-162 від 10.04.2008 року щодо сплати кредиту та відсотків; 
визнати припиненим правовідношення АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 щодо іпотеки квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 10.04.2018 року, зареєстрованим за №1197; 
стягнути з АТ «Альфа-Банк» на її корись 389 359,71 грн. надміру сплачених коштів;
стягнути з АТ «Альфа-Банк» на її корись 45 754,00 грн. витрат на правову допомогу.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо порушення умов пунктів 2.3.1, 2.3.2 Кредитного договору від 10.04.2008 щодо обліку сплачених позичальником коштів.
Зобов`язано Акціонерне товариство «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 10.10.2008 року до 10.09.2009 року включно в рахунок сплати суми кредиту.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 1359 гривень.
Рішення суду оскаржили Акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк»  та  представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі апелянти покликаються на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апелянт АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», вважає рішення суду в частині зобов`язання АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 10.10.2008 року до 10.09.2009 року включно в рахунок сплати суми кредиту, не відповідає умовам кредитного договору та закону. Зазначає, що відповідно до п.1.1.1 погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно, 10 числа сплачує кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування кредитом в сумі 5933,55 грн. «ануїтетний платіж», а разом – «ануїтетні платежі». Відповідно до п.2.7 кредитного договору погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється з врахуванням положень п.1.1.3 цього договору в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за комісіями; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за комісіями; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штрафні санкції. Стверджує, що в оскаржуваному рішенні суду зазначено про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 10.10.2008 року до 10.09.2009 року включно в рахунок сплати суми кредиту, тобто саме тіла кредиту без врахування відсотків по кредиту за зазначений період, які нараховані згідно кредиту та повинні бути погашені першочергово. Вважає, що рішення суду не містить мотивів, з яких суд дійшов висновку, що усі кошти слід перераховувати в рахунок погашення основної суми кредиту, оскільки в договорі зазначена черговість погашення заборгованості. Просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1  – ОСОБА_2  покликається на недоведеність обставин укладення сторонами додаткової угоди №1 від 11 вересня 2009 року, однак суд першої інстанції необгрунтовано вважав її встановленою, незважаючи на наявність в матеріалах справи відповідей банку про те, що сторони не укладали додаткових угод. Зазначає, що висновки суду першої інстанції про застосування відсоткової ставки в розмірі 21 %, починаючи з 11.09.2009 року, є помилковими, оскільки починаючи з 2008 року банк порушував умови договору, здійснюючи прострочення кредитора, що має наслідком позбавлення права банку на розрахунок і отримання відсотків за весь час прострочення. На думку апелянта суд першої інстанції не встановив чіткої події, з наступного дня після якої б почався перебіг строку позовної давності, а також всіх обставин порушеного права, зокрема і факту виконання позивачкою своїх грошових зобов`язань, а отже і факту припинення правовідносин кредиту та іпотеки. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги АТ «Сенс Банк», пояснення представника АТ «Сенс Банк» Блажевського П.І. на підтримання доводів апеляційної скарги АТ «Сенс Банк» та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував те, що додаткова угода про внесення змін до договору кредиту від 11.09.209 року, якою збільшено розмір ануїтетного платежу внаслідок зміни процентної ставки, не визнавалась недійсною, є чинною, а відтак лише після 11.09.2009 року ОСОБА_1 повинна була сплачувати ануїтетні платежі у збільшеному розмірі, і оскільки ануїтетні платежі у збільшеному розмірі сплачувалися ОСОБА_1 ще до укладення додаткової угоди, суд дійшов висновку, що дії АТ «Альфа-Банк», яким порушено умови кредитного договору, а саме, пунктів 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору від 10.04.2008 щодо обліку сплачених позичальником коштів, є неправомірними та дійшов висновку про необхідність зобов`язання АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 10.10.2008 до 10.09.2009 включно, тобто до моменту укладення додаткової угоди від 11.09.2009, в рахунок сплати суми кредиту. Крім цього, суд першої інстанції відмовив у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 з підстав пропуску позовної давності.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 10.04.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 615/26-162, відповідно до п. 1.1 якого, кредитор надає позичальникові грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 404000 грн., зі сплатою 16% річних та комісій в розмірі та в порядку, визначених Додатком №1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10.04.2023 на умовах, визначених договором.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 10.04.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Репетою О.М., зареєстрований в реєстрі за №1198, згідно з умовами якого іпотекодавцем передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 72,9 кв.м, в тому числі із житловою площею 41,8 кв.м, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності.
Відповідно до п. 1.1.1. договору погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно, 10 числа сплачує кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування кредитом в сумі 5933,55 грн. «ануїтетний платіж», а разом – «ануїтетні платежі».
Пунктом 2.3 договору визначено, що повернення кредиту здійснюється шляхом зарахування позичальником суми ануїтентного платежу на транзитний рахунок в Дністровському відділенні ЛОФ «Укрсоцбанк», МФО 325019, надалі за текстом – «Транзитний рахунок», а також сплата комісій, можливих пені і штрафних санкцій на відповідні рахунки в АКБ «Укрсоцбанк» з подальшим перерахуванням кредитором отриманої суми ануїтентного платежу на відповідний позичковий рахунок до моменту досягнення за вказаним рахунком нульового залишку та на відповідний рахунок нарахування процентів.
Згідно з п. 2.3.1 договору у випадку сплати позичальником ануїтетного платежу в якості погашення заборгованості за кредитом раніше дати його погашення, визначеної п. 1.1.1. цього договору, сплачена сума грошових коштів продовжує обліковуватись на транзитному рахунку, та перераховується на позичковий рахунок нарахування процентів у день погашення ануїтентного платежу, що вказаний у п. 1.1.1. цього договору, крім випадку, передбаченого п.3.4.1. цього договору.
У п. 2.3.2 договору передбачено, що у випадку сплати позичальником в якості погашення заборгованості за кредитом суми грошових коштів, що перевищує розмір ануїтентного платежу, визначений п. 1.1.1 цього договору, сума ануїтентного платежу перераховується на позичковий рахунок та рахунок нарахування процентів у день погашення, а сума, що перевищує розмір ануїтентного платежу продовжує обліковуватись на транзитному рахунку і перераховується на позичковий рахунок та рахунок нарахування процентів у день погашення наступного ануїтентного платежу, що визначений п. 1.1.1 цього Договору, крім випадку передбаченого п. 3.4.1 цього Договору.
Відповідно до пунктів 2.8., 2.8.1., 2.8.2 кредитного договору, у разі зміни кредитної політики внаслідок рішень законодавчої або виконавчої влади, Національного банку України, а також в разі настання іншої події, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Кредитора та яка не залежить від волі Сторін, Кредитор має право змінити (збільшити або зменшити) процентну ставку за користування кредитом, що визначена у п.п. 1.1. цього Договору. Про намір змінити розмір процентів та/або комісій Кредитор зобов`язаний повідомити Позичальнику не пізніше ніж за 10 календарних днів до дати початку їх введення, а також надати Позичальнику проекти двох примірників відповідної додаткової угоди (договору про внесення змін) до цього Договору. У разі, якщо Позичальник погодиться з запропонованими Кредитором змінами розміру процентів та/або комісій, він протягом 10 календарних днів з дня отримання від Кредитора двох примірників відповідної додаткової угоди до цього Договору підписує їх, повертає Кредитору для підписання з боку Кредитора. Після їх підписання Кредитор повертає один примірник додаткової угоди Позичальнику. Цей Договір вважається зміненим в частині розмірів процентів та/або комісій після підписання Позичальником та кредитором і скріплення його печаткою відповідної додаткової угоди (договору). Зазначені зміни вводяться в дію з дати, вказаної у відповідній додатковій угоді (договорі).
Відповідно до п. 7.1. договору, всі додатки, зміни та доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей договір.
Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не запливає із звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 654 ЦК України).
Зі змісту додаткової угоди №1 від 11.09.2009 про внесення змін до договору кредиту №615/26-162 від 10.04.2008 вбачається, що сторони домовились внести зміни до Договору кредиту та викласти п.1.1.1. у наступній редакції: «1.1.1. Погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, Позичальник щомісячно, 10 (десятого) числа сплачує Кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування кредитом в сумі 7401,55 грн., надалі за текстом – «Ануїтетний платіж», а разом – «Ануїтетні платежі» (а.с. 137).  
 
Представник позивача, заперечуючи укладення додаткової угоди №1 від 11.09.2009 про внесення змін до договору кредиту №615/26-162 від 10.04.2008, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що додаткова угода ОСОБА_1 не укладалася, нею не підписувалася, що підпис, який міститься під текстом додаткової угоди, їй не належить, з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи підпису на додатковій угоді, до суду не звертався. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що додаткова угода №1 від 11.09.2009 про внесення змін до договору кредиту №615/26-162 від 10.04.2008, є чинною, а відтак підлягала виконанню її сторонами
З довідки-розрахунку заборгованості від 13 жовтня 2017 року вбачається, що процентна ставка за кредитним договором №615/26-162 від 10.04.2008 становить 21 % річних.
Разом з тим, як видно з розрахунку кредитної заборгованості від 15.06.2018, у жовтні 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» збільшив відсоткову ставку з 16% річних до 21% річних, хоча вищевказана додаткова угода укладена лише 11.09.2009, що свідчить про неправомірність нарахувань банком щомісячних платежів, виходячи з процентної ставки за користування кредитом в розмірі 21%, в період з 10.10 2008 року до 10.09.2009 року.
Матеріалами справи безспірно підтверджується, що починаючи з жовтня 2008 року до вересня 2009 року ОСОБА_1 вносила грошові суми на погашення кредиту у розмірі, який перевищує передбачений умовами договору щомісячний ануїтетний платіж.
Відповідно до довідки банку №04.22-07/7098 від 15.06.2018 та наданих суду квитанцій, ОСОБА_1 на виконання умов договору за період з 12.05.2008 до 10.04.2017 вносила кошти на погашення заборгованості за кредитом та сплатила на користь банку 791146,95 грн., з яких: 101504,15 грн. зараховано в рахунок сплати основної заборгованості за кредитом, 689642,80 грн. зараховано в рахунок сплати відсотків за кредитом.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який встановивши, що ПАТ «Укрсоцбанк» за період з 10.10.2008 до 10.09.2009 безпідставно збільшено розмір процентної ставки за кредитом, що призвело до збільшення у вказаний період розміру ануїтетного платежу, враховуючи те, що ОСОБА_1 в період з 10.10.2008 до 10.09.2009 сплачували кошти у більшому розмірі, ніж це було передбачено умовами кредитного договору, а також з огляду на те, що додаткова угода №1 від 11.09.2009 про внесення змін до договору кредиту №615/26-162 від 10.04.2008, була укладена лише 11.09.2009 року, дійшов до висновку щодо неправильного обліку банком сплачених позичальником коштів у зазначений період.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що банк порушив умови пунктів 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору від 10.04.2008 щодо обліку сплачених позичальником коштів, визнав їх неправомірними, та дійшов висновку про необхідність зобов`язання АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 10.10.2008 до 10.09.2009 включно, тобто до моменту укладення додаткової угоди від 11.09.2009 в рахунок сплати суми кредиту.
Разом з тим, пункт 2.7 кредитного договору від 10.04.2008 передбачає, що погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється з урахуванням положень п. п. 1.1.3 цього договору, в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за комісіями; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за комісіями; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штрафні санкції.
Тобто, умови кредитного договору від 10.04.2008 визначають порядок сплати позичальником грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, черговість погашення (зарахування) сплачених платежів.
Ухвалюючи рішення, суд зобов`язав АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 10.10.2008 року до 10.09.2009 року в рахунок сплати суми кредиту, що на думку колегії суддів суперечить умовам пункту 2.7 кредитного договору №615/26-162, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , який визначає черговість погашення платежів.
За вищенаведеного, колегія суддів погоджується з доводами банку про неправомірність висновку суду першої інстанції про те, що кошти за період з 10.10.2008 року до 10.09.2009 року повинні бути зараховані лише в рахунок сплати суми кредиту, оскільки такий висновок суду суперечить умовам пункту 2.7 кредитного договору №615/26-162, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , який визначає черговість погашення платежів.
 
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з доводами банку, зазначеними в апеляційній скарзі та приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , про визнання неправомірними дій банку, який порушив умови пунктів 2.3.1, 2.3.2 Кредитного договору від 10.04.2008 щодо обліку сплачених позичальником коштів та вважає за необхідне зобов`язати АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 10.10.2008 року до 10.09.2009 року включно відповідно до пункту 2.7 кредитного договору №615/26-162, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .
 
Відмову в задоволенні решти позовних вимог, а саме, про зобов`язання АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 10.09.2008 року до 10.02.2013 року в рахунок сплати суми кредиту; визнання припиненим зобов`язання перед АТ «Альфа-Банк» за договором кредиту №615/26-162 від 10.04.2008 року щодо сплати кредиту та відсотків; визнання припиненим правовідношення АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 щодо іпотеки квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 10.04.2018 року, зареєстрованим за №1197; стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 389 359,71 грн. надміру сплачених коштів, суд першої інстанції мотивував пропуском позивачем позовної давності, про застосування якої заявив представник відповідача.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).
Частиною 1 ст. 261 ЦПК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Тлумачення статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові. (частина третя та четверта статті 267 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (провадження №14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, пред`явлених позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності».
Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необгрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивач дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/689215-ц)».
Позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Якщо позовні вимоги визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити у позові у зв`язку зі спивом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропуску – захистити порушене право, але в будь - якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). 
Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 10.09.2008 року до 10.02.2013 року в рахунок сплати суми кредиту; визнання припиненим зобов`язання перед АТ «Альфа-Банк» за договором кредиту №615/26-162 від 10.04.2008 року щодо сплати кредиту та відсотків; визнання припиненим правовідношення АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 щодо іпотеки квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 10.04.2018 року, зареєстрованим за №1197; стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 389 359,71 грн. надміру сплачених коштів за спливом позовної давності, не з`ясував та не зазначив у рішенні суду, чи було порушене право ОСОБА_1 , за захистом якого вона звернулася до суду, тобто, не з`ясовував питання під ставності позовних вимог ОСОБА_1 , що свідчить про незаконність рішення суду в цій частині.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутня письмова заява АТ «Альфа –Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», про застосування наслідків спливу позовної давності, така суду першої інстанції не подавалася, і усно не заявлялася, що підтверджується протоколами судового засідання. 
Обгрунтовуючи позовні вимоги про зобов`язання АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 10.09.2008 року до 10.02.2013 року в рахунок сплати суми кредиту; визнання припиненим зобов`язання перед АТ «Альфа-Банк» за договором кредиту №615/26-162 від 10.04.2008 року щодо сплати кредиту та відсотків; визнання припиненим правовідношення АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 щодо іпотеки квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 10.04.2018 року, зареєстрованим за №1197; стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 389 359,71 грн. надміру сплачених коштів, в задоволенні яких суд першої інстанції відмовив з підстав спливу позовної давності, позивач покликається на те, що одностороннє підвищення банком процентної ставки за користування кредитними коштами з 16% до 21%, у зв`язку з чим збільшився розмір ануїтетного платежу, є незаконним, незважаючи, що кошти нею сплачувалися, таке підвищення призвело до безпідставного збільшення розміру заборгованості позивачки, а тому безпідставно нараховані банком та сплачені позивачкою кошти на погашення кредитної заборгованості у більшому розмірі підлягали зарахуванню на погашення щомісячних ануїтетних платежів, розмір яких розраховано виходячи з 16% за користування кредитними коштами, а не виходячи з 21% за користування кредитними коштами.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про зобов`язання АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів лише за період з 10.10.2008 року до 10.09.2009 року, оскільки між банком та ОСОБА_1 11.09.2009 року було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту №615/26-162 від 10.04.2008, якою збільшено розмір відсоткової ставки з 16% до 21% та збільшено розмір ануїтетного платежу з 11.09.2009 року, то безпідставним та необґрунтованими є позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання припиненим зобов`язання перед АТ «Альфа-Банк» за договором кредиту №615/26-162 від 10.04.2008 року щодо сплати кредиту та відсотків у зв`язку з їх сплатою, визнання припиненим правовідношення АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 щодо іпотеки квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 10.04.2018 року, зареєстрованим за №1197; стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 389 359,71 грн. надміру сплачених коштів. 
Доводи апелянта представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про підставність зазначених позовних вимог з огляду на те, що ОСОБА_1 сплачувала платежі за кредитним договором у збільшеному розмірі, що призвело до переплати, а відтак зайво сплачені кошти підлягають поверненню, що свідчать про припинення зобов`язань позивачки перед банком за кредитним договором, про припинення між сторонами договору правовідношення щодо іпотеки квартири, спростовуються додатковою угодою №1 від 11.09.2009 року про внесення змін до договору кредиту №615/26-162 від 10.04.2008, яка є чинною, і якою було збільшено відсоткову ставку та розмір ануїтетного платежу з 11.09.2009 року, що позивачкою тривалий час беззаперечно сплачувався, а відтак сплата ОСОБА_1 з 11.09.2009 року ануїтетного платежу у збільшеному розмірі не суперечить умовам кредитного договору №615/26-162 від 10.04.2008 та умовам додаткової угоди №1 про внесення змін до договору кредиту №615/26-162 від 10.04.2008 року. 
Враховуючи те, що між банком та ОСОБА_1 11.09.2009 року було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту №615/26-162 від 10.04.2008, якою збільшено розмір відсоткової ставки з 16% до 21% та збільшено розмір ануїтетного платежу з 11.09.2009 року, то безпідставними та необґрунтованими, такими, що не підлягають до задоволення є позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 11.09.2009 року до 10.02.2013 року в рахунок сплати суми кредиту; визнання припиненим зобов`язання перед АТ «Альфа-Банк» за договором кредиту №615/26-162 від 10.04.2008 року щодо сплати кредиту та відсотків; визнання припиненим правовідношення АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 щодо іпотеки квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 10.04.2018 року, зареєстрованим за №1197; стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 389 359,71 грн. надміру сплачених коштів.
Однією із вимог ОСОБА_1 є стягнення з АТ «Альфа – Банк» на її користь 45754.00 грн. судових витрат, що складаються з судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454.00 грн., витрат на правничу допомогу орієнтовно 30000.00 грн., витрати на проведення судової бухгалтерської експертизи орієнтовно 15000.00 грн., поштові витрати –орієнтовно 300.00 грн.
З огляду на те, що окрім зазначення у позовній заяві орієнтовної суми понесених витрат, позивач належних та допустимих доказів їх понесення суду не надала, не дотрималася вимог ст. 137 ЦПК України, а відтак в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ «Альфа – Банк» на її користь 45754.00 грн. судових витрат слід відмовити.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2022 року слід скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, визнати неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо порушення умов пунктів 2.3.1, 2.3.2 Кредитного договору від 10.04.2008 щодо обліку сплачених позичальником коштів, зобов`язати Акціонерне товариство «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 10.10.2008 року до 10.09.2009 року включно відповідно до пункту 2.7 кредитного договору №615/26-162, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .
 
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 10.09.2008 року до 10.02.2013 року в рахунок сплати суми кредиту; визнання припиненим зобов`язання перед АТ «Альфа-Банк» за договором кредиту №615/26-162 від 10.04.2008 року щодо сплати кредиту та відсотків; визнання припиненим правовідношення АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 щодо іпотеки квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 10.04.2018 року, зареєстрованим за №1197; стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 389 359,71 грн. надміру сплачених коштів та 45 754,00 грн. витрат на правову допомогу слід відмовити.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2022 року – задовольнити частково.
 
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2022 року – скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Визнати неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо порушення умов пунктів 2.3.1, 2.3.2 Кредитного договору від 10.04.2008 щодо обліку сплачених позичальником коштів.
 
Зобов`язати Акціонерне товариство «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 10.10.2008 року до 10.09.2009 року включно відповідно до пункту 2.7 кредитного договору №615/26-162, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .
 
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання умов договору кредиту шляхом зарахування сплачених позичальником коштів за період з 10.09.2008 року до 10.02.2013 року в рахунок сплати суми кредиту; визнання припиненим зобов`язання перед АТ «Альфа-Банк» за договором кредиту №615/26-162 від 10.04.2008 року щодо сплати кредиту та відсотків; визнання припиненим правовідношення АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 щодо іпотеки квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 10.04.2018 року, зареєстрованим за №1197; стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 389 359,71 грн. надміру сплачених коштів та 45 754,00 грн. витрат на правову допомогу – відмовити.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
 
Повна постанова складена 06.07.2023 року.

 
Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк