Справа № 165/1362/22 	Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/762/23  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
16 серпня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 25 травня 2023 року, 
                                          В С Т А Н О В И В:
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 16 квітня 2019 року в с. Литовеж Іваничівського району Волинської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю автомобіля марки «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , який здійснив зіткнення з автомобілем марки «Заз Daewoo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП вона, як пасажир автомобіля марки «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , отримала тілесні ушкодження, а саме: закритий відламковий перелом лівого стегна зі зміщенням; закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку; забій м`яких тканин обличчя у вигляді параобітальної гематоми зліва; саден в ділянці обличчя, у зв`язку з чим була визнана інвалідом ІІ групи. 16 квітня 2019 року за вищевказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за №12019030000000423 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 
Позивач зазначала, що вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 27 липня 2021 року, який залишено без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 24 січня 2022 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки. 
Позивач також вказувала, що внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження, тривалий час лікувалася та знаходилася в безпорадному стані, а в повсякденному житті змушена була користуватися сторонньою допомогою, перенесла сильний фізичний біль, оперативне втручання, та болісне лікування, що у сукупності призвело до порушення її сну, нервозності та дратівливості. Крім того, вимушені зміни у її житті призвели до залучення значних фізичних та матеріальних ресурсів, і по даний час вимагають від неї більших компенсаторних можливостей. Крім того, після ДТП вона стала непрацездатною, а відсутність отриманого нею раніше доходу призвело до зниження добробуту її сім`ї. Оскільки їй були спричинені сильні моральні та фізичні страждання, моральну шкоду вона оцінює у розмірі 150 000 грн. Проте оскільки АТ «СГ «ТАС» на підставі укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатило їй, як потерпілій особі, 3 943 грн 47 коп. моральної шкоди, тому відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України з відповідача ОСОБА_2 на її користь підлягає стягненню 146 053 грн 53 коп. моральної шкоди, за виключенням виплаченої суми страхового відшкодування.
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на свою користь 146 053 грн 53 коп. моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, а також витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 25 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 146 053 грн 53 коп. моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_5 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у цій справі є 16 серпня 2023 року - дата складення повного судового рішення.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що 16 квітня 2019 року близько 10 год. 15 хв., відповідач ОСОБА_2 всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням «Ковель-Жовква» зі сторони м.Нововолинськ в напрямку м. Львів, у с. Литовеж Іваничівського району Волинської області перевищив максимально дозволену швидкість руху у населених пунктах (понад 50 км/год.), проявив безпечність та неуважність під час руху, в районі повороту на дачний масив «Прикордонник», перед виконанням маневру обгону попутного транспортного засобу не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де продовжив рух та допустив зіткнення із автомобілем марки «Заз Daewoo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , що рухався у зустрічному напрямку. 
Вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 27 липня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 24 січня 2022 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України відповідача ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю три роки якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки (а.с.64-69, 89-91).
Зі змісту вироку суду також слідує, що пасажир автомобіля «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 - позивач по справі ОСОБА_1 , внаслідок ДТП, згідно висновку судово-медичного експерта № 342 від 28 травня 2019 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого відламкового перелому лівого стегна із зміщенням; закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку; забій м`яких тканин обличчя у вигляді параорбітальної гематоми зліва; саден в ділянці обличчя. Тілесні ушкодження у ОСОБА_1 виникли в результаті контакту з травмуючою дією тупих предметів цілком можливо при ударі об виступаючі частини салону автомобіля під час ДТП і за ступенем тяжкості перелом відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
З виписних епікризів з історії хвороби № 1036 та № 1942 вбачається, що у періоди з 16 квітня 2019 року по 17 травня 2019 року та з 26 липня 2019 року по 01 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» у травматологічному відділенні з діагнозом консолідуючий відламковий перелом лівого стегна з металевими фіксаторами, помірна міграція фіксатора. Рекомендовано ходу лише на милицях, остеокор СА, акард 75 пожиттєво, бандаж колінного суглобу (а.с.18-19).
ОСОБА_1 була визнана інвалідом ІІ групи з 18 листопада 2019 року довічно, внаслідок загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 680382. Надалі їй рекомендовано спостереження і лікування у травматолога, сімейного лікаря (а.с.21).
З 19 листопада 2019 року ОСОБА_1 розпочато індивідуальну програму реабілітації інваліда (а.с.22-23).
10 грудня 2020 року було проведено оперативне лікування ОСОБА_1 в умовах приватної клініки «BODRO CLINIC», що стверджується випискою №138 з медичної карти амбулаторного пацієнта № 19878 (а.с.20). В ході операції видалено металевий фіксатор. Рекомендовано медикаментозне лікування та виключено будь-яке фізичне навантаження.
Вищенаведені обставини безпосередньо свідчать про прямий причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та отриманою позивачем травмою і інвалідністю, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги представника відповідача про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що внаслідок ДТП їй були спричинені тілесні ушкодження і як наслідок вона визнана інвалідом ІІ групи, змінився її звичний ритм життя, вона понесла та надалі переносить фізичний біль, сильні душевні хвилювання та моральні страждання, у зв`язку з чим має право на відшкодування моральної шкоди від відповідача ОСОБА_2 , який є винуватцем ДТП.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне – за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого – спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Крім того, ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у АТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ7445486 від 16 серпня 2018 року (а.с.27).
Страховик у листі № 07328/7122 від 11 травня 2022 року повідомив про прийняте рішення у здійсненні страхового відшкодування позивачу ОСОБА_1 як потерпілій у ДТП особі, розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної останній, згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становив 3 943 грн 47 коп. (а.с. 24).
Суд першої інстанції встановивши, що позивачу ОСОБА_1 внаслідок ДТП, у вчиненні якого вироком суду було визнано винним відповідача ОСОБА_2 , було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, з врахуванням тієї обставини, що сума страхової виплати є явно недостатньою для повного відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, дійшов цілком обґрунтованого висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно визначити в 146 053 грн 53 коп., за вирахуванням виплаченого страхового відшкодування, який буде достатнім для задоволення її потреб та є співмірним із заподіяною їй шкодою. 
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин справи, обсягу, глибини та тривалості моральних страждань, яких зазнала позивач, яка тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні, чотири місяці пересувалася на інвалідному візку та два роки не могла ходити без сторонньої допомоги, а також тяжкість вимушених змін у її життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, що були потрібні для відновлення попереднього стану.
Таким чином перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.
Наведені представником відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що визначаючи розмір моральної шкоди суд не врахував неправомірної винної поведінки пасажира ОСОБА_1 , оскільки наявні у справі докази вказаної обставини не підтверджують.
Безпідставними також є доводи, що сплачені відповідачем ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 22 000 грн є відшкодуванням завданої позивачу моральної шкоди, оскільки з пояснень позивача ОСОБА_1 та показань свідка ОСОБА_6 слідує, що такі кошти були сплачені саме на відшкодування витрат на лікування позивача.
Крім того, з повідомлення страховика № 07328/7122 від 11 травня 2022 року вбачається, що відшкодування пов`язане з лікуванням позивача проводилося відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно–правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за виключенням 20 000 грн, які сплатив ОСОБА_2 на лікування потерпілій ОСОБА_1 , а тому розмір такої виплати, на підставі п. 24.1. ст. 24 Закону, становив лише 3 755 грн 32 коп. (23 755 грн 32 коп. – 20 000 грн).
Отже, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника відповідача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені у відзиві на позовну заяву, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.  
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                     У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 25 травня 2023 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 

Головуючий-суддя

Судді: