Справа № 127/3296/23
Провадження № 22-ц/801/1702/2023
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року	Справа № 127/3296/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П., 
розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.06.2023 року, ухвалене у складі судді Венгрин О. О. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 21.06.2023 року, - 

в с т а н о в и в :

06.02.2023 року  ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що матеріальне становище позивача погіршилось, сума фактичного заробітку у 2022 року зменшилась в порівнянні із 2021 роком, на утриманні у позивача перебувають батьки – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які мають інвалідність третьої групи по зору, у 2022 року батько тривалий час лікувався з приводу серцево-судинних захворювань. Батьки є пенсіонерами, коштів в достатній мірі не вистачає, тому позивач надає їм матеріальну допомогу. 
ОСОБА_1 звертався до відповідача для здійснення перерахунку суми щомісячних аліментів, який визначений у доларах США у відповідності до укладеного Договору між батьками , оскільки курс долара значно виріс з лютого 2022 року, однак домовленості досягнуто не було. 
Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просив визначити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 6517,26 грн на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, стягнення аліментів на підставі договору між батьками про сплату аліментів від 05.05.2021 року припинити.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.06.2023 року відмовлено в задоволенні позову. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 18.07.2023 року подав засобами поштового зв`язку 13.07.2023 року апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що на даний час матеріальне становище позивача значно погіршилося, оскільки відповідно до довідки ОК-7, сформованої 25.01.2023 року, сума фактичного заробітку/доходу ОСОБА_1 у 2022 році зменшилася порівняно із 2021 роком. Залишено поза увагою й те, що на утриманні позивача перебувають батьки, які є інвалідами третьої групи по зору. У травні 2023 року у батька позивача діагностували рак, позивач за свої кошти здійснює дороговартісне лікування. 
06.09.2023 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх. № 3743) ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.
У справі встановлено наступні обставини.
ОСОБА_1  та ОСОБА_2 з 20.10.2002 року перебували в шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2021 року у справі №127/5937/21 розірвано.
Від шлюбу у сторін народилось троє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а. с. 7/. Старший син сторін ОСОБА_9 досяг повноліття. 
Згідно договору між батьками про сплату аліментів на дітей від 05.05.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т. О., зареєстровано в реєстрі за № 581, батько – ОСОБА_1 є платником аліментів та зобов`язався утримувати дітей до досягнення ними повноліття, надаючи кожному із них щомісячну допомогу (аліменти) у розмірі не менше 6517,26 грн, що еквівалентно 235,00 доларів США за офіційним курсом валют, встановленим НБУ. У разі зміни офіційного курсу валют, аліменти за договором сплачуються у сумі, еквівалентній 235,00 доларів США за офіційним курсом валют, встановленим НБУ на дату платежу /а. с. 7-10/.
Згідно копії довідки про доходи ОСОБА_1 з 19.09.2020 року займає посаду директора в ТОВ «Юдар-М», йому нараховано заробітну плату з липня 2022 року по грудень 2022 року в сумі 47360 грн /а. с. 17/.
Відповідно до копії індивідуальної відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-7), ОСОБА_1 за 2022 рік (за 9 місяців) отримав дохід в сумі 68670 грн. /а.с. 18-19/.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є фізичною-особою підприємцем, види діяльності : оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами, молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами, фруктами й овочами, напоями, цукром, шоколадом і кондитерськими виробами, кавою, чаєм, какао та прянощами, іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками, інші види роздрібної торгівлі поза магазином, неспеціалізована оптова торгівля /а. с. 40-41/.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є засновником ТОВ «Юдар – М» (розмір частки засновника 390000,00 грн), кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи та її керівником /а. с. 42-45/.
Згідно копії довідок до акта огляду МСЕК № 005579, № 017600, батькам позивача ОСОБА_3 (з 10.06.2008 року), ОСОБА_4 (з 11.05.2010 року) встановлено третю групу інвалідності (по зору), загального захворювання, безстроково. /а. с. 15, 16/.
Відповідно до копії ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2021 року у справі №127/3687/21, затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділено ОСОБА_1 земельні ділянки, площами 0,0597 га, 0,04 га, частину земельної ділянки, загальною площею 0,05 га, літню кухню літ. «Б» з прибудовою літ. «б», загальною площею 63,1 кв.м; криницю № 4, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль марки Nissan NV200, 2011 р.в. За цією мировою угодою ОСОБА_1 зобов`язався сплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за її 1/2 частку майна в сумі 50000,00 дол. США. /а. с. 33-37/.
Відповідно до копії виписки АТ КБ «ПриватБанк» позивач перераховував ОСОБА_10 щомісячно кошти /а.с. 53-54/.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено позовні вимоги, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення. 
Зазначений висновок суду першої інстанції зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне. 
Згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України). 
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків, отримувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У даній справі позивач зазначає, що підставою для зміни розміру аліментів є погіршення його матеріального стану (зменшення розміру доходу за 2022 рік у порівнянні з 2021 роком), а також перебування на його утриманні непрацездатних батьків, які хворіють та потребують матеріальної допомоги. 
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта та погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України позовних вимог з огляду на таке.
Судом першої інстанції правомірно зазначено про те, що позивачем не надано суду доказів, що його матеріальний стан значно погіршився у порівняні з 2021 роком та він не має можливості сплачувати аліменти відповідно до договору від 05.05.2021 року між батьками про сплату аліментів на дітей, згідно якого ОСОБА_1 зобов`язався утримувати дітей до досягнення ними повноліття, надаючи кожному із них щомісячну грошову суму у розмірі 6517,26 грн, що еквівалентно 235,00 доларів США за офіційним курсом валют, встановленим НБУ. У разі зміни офіційного курсу валют, аліменти за договором сплачуються у сумі, еквівалентній 235,00 доларів США за офіційним курсом валют, встановленим НБУ на дату платежу. 
Як видно із доказів, які надані у справі, договір між батьками про сплату аліментів укладався між сторонами щодо утримання трьох дітей ( ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ), однак з 05.01.2023 року, після набуття повноліття одним із синів, позивач сплачує аліменти за домовленістю лише на двох дітей ( ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ).
Посилання в апеляційній скарзі на те, що сума фактичного заробітку позивача у 2022 року зменшилась в порівнянні із 2021 роком, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що дають достатні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки зі справи видно, що у власності позивача перебуває нерухоме та рухоме майно /а. с. 33-37/, позивач є фізичною-особою підприємцем та засновником ТОВ «Юдар – М» (розмір частки засновника 390000,00 грн), є працездатним, доказів погіршення його стану здоров`я суду не надано. 
Суд апеляційної інстанції також враховує те, що позивачем не надано суду доказів отримання ним доходів як фізично-особою підприємцем у 2022 році (копії декларації про майновий стан і доходи ФОП), а також про розмір доходу ТОВ «Юдар–М».
Крім цього, наявні у справі виписки з рахунку про отримання відповідачем коштів від ОСОБА_1 /а.с. 53-54/, свідчать про те, що позивач має можливість сплачувати аліменти на дітей за досягнутою домовленістю між сторонами, що він і робить щомісячно з травня 2021 року, що визнається у відзиві. 
Щодо доводів апелянта про знаходження на його утриманні батьків, які є інвалідами третьої групи по зору, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про їх недоведеність, з огляду на те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту утримання ним батьків. Копії довідок до акту огляду МСЕК № 005579, № 017600 доводять лише факт, що ОСОБА_3 (з 10.06.2008 року), ОСОБА_4 (з 11.05.2010 року) встановлено третю групу інвалідності (по зору), загального захворювання, безстроково. У свою чергу, суд вірно взяв до уваги ту обставину, що групу інвалідності даним особам було встановлено до укладення договору між позивачем та ОСОБА_2 про сплату аліментів на дітей від 05.05.2021 року, а тому дана обставина не може враховуватися для зменшення розміру аліментів, оскільки вже існувала на час їх визначення./а. с. 15, 16/.
Позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту родинних відносин (копію свідоцтва про народження), про розмір річного доходу його батьків, а також розмір витрат, які вони несуть на лікування.
Надані позивачем медичні документи (висипка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного-хворого кардіологічне відділення для хворих на інфаркт міокарда № 114 /а. с. 11-12/, копії корнографії ОСОБА_3 /а. с. 13/, копії довідки на ОСОБА_3 КНП «ВРЦСП» Амбулаторно-діагностичного відділення Кабінету УЗД від 13.01.2022 року /а. с. 14/), колегія суддів вважає неналежними доказами на підтвердження факту погіршення матеріального становища позивача через хворобу батька, оскільки дані медичні документи не містять інформації про понесені батьком позивача витрати на лікування та, що лікування є тривалим і потребує значних фінансових затрат. Ці документи не підтверджують факту перебування на повному утриманні позивача його батька та отримання від позивача допомоги, яка була б для  ОСОБА_3 постійним і основним джерелом засобів до існування.
Отже, твердження позивача про те, що розмір доходу його батьків не забезпечує їх потреби є недоведеними, ґрунтується на припущеннях, що заборонено відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що у батька позивача у травні 2023 року діагностували рак, й позивач здійснював дороговартісне лікування, суд апеляційної інстанції не вважає такою обставиною, що спростовує правильні висновки суду першої інстанції, оскільки в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина шоста статті 367 ЦПК України). Позивач при зверненні в суд з позовом не посилався на зазначену обставину, як підставу для зменшення розміру аліментів, їй не надавалась оцінка також в рішенні суду першої інстанції. 
Окрім цього, доказів на підтвердження здійснення витрат на лікування батька позивачем суду не надано. 
Колегія суддів зазначає, що діти сторін мають право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а позивач має достатній рівень доходу та не довів належними доказами факт зміни свого матеріального стану, а тому спроможний сплачувати розмір аліментів, визначений домовленістю між сторонами. 
Крім цього, у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що позивач станом на 2023 рік в повному обсязі погасив свої зобов`язання (сплатив 50000 доларів США) визначені мировою угодою, яка затверджена ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2021 року у справі №127/3687/21.
Колегією суддів також враховано, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають докладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.
Відповідно до статті 155 СК України здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. 
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права. 
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.06.2023 рокуу даній справі залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко 

В. П. Рибчинський