УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/6317/22 Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й. 
Категорія 80 Доповідач Микитюк О. Ю. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Микитюк О. Ю.                 
суддів Григорусь Н.Й. 
Борисюка Р.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників в місті Житомирі справу №296/6317/22 
за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Житомирське шляхово-будівельне управління №19» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку 
за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Житомирське шляхово-будівельне управління №19» 
на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Адамовича О.Й. у м. Житомирі, 

встановив:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «Житомирське шляхово-будівельне управління №19» невиплаченої заробітної плати у розмірі 38627,29грн.; компенсації за 14 календарних днів невикористаної відпустки у розмірі 4124,67 грн.; середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення. В обґрунтування позову зазначив, що з 10.07.2018 працював у відповідача сторожем, а з жовтня 2018 року ще й лікарем-терапевтом за сумісництвом. 23.02.2022 звільнений за угодою сторін. В останній робочий день відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі, яка утворилась з грудня 2020 року та компенсацію за невикористану відпустку. 
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 квітня 2023 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Житомирське шляхово-будівельне управління №19» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 40235,07 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 55879,20 грн. (сума визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів). В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат. 
В апеляційній скарзі ПрАТ «Житомирське шляхово - будівельне управління №19» просить скасувати рішення в частині задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення такої виплати у розмірі 2000грн. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що через військову агресію Росії проти України діяльність підприємства фактично була зупинена і на день ухвалення рішення ще не відновлена, товариство має велику заборгованість перед бюджетом, іншими цільовими фондами.
У відзиві ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Встановлено, що ОСОБА_1 з 2018 року працював у відповідача на посаді сторожа і за сумісництвом на посаді лікаря-терапевта. 23 лютого 2022 року він звільнений за угодою сторін.
В останній день роботи позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 38627,29грн. та компенсація за 14 днів невикористаної відпустки. 
Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно зі ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. 
Статтею 233 КЗпП України (в редакції чинній станом на день звільнення позивача) передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.  
Суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин дану норму і зробив правильний висновок, що оскільки заборгованість не була виплачена, тримісячний строк для звернення з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку ще не розпочався. 
Суд першої інстанції врахував, що позивач звернувся з позовом 27.09.2022, після набрання чинності статтею 117 КЗпП України в редакції Закону України №2352-IX, якою встановлено обмеження щодо відшкодування працівникові його середнього заробітку за час затримки періодом, який не може перевищувати шість місяців.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково, стягнувши заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку за шість місяців - з 24.02.2022 по 24.08.2022. Розмір середня заробітна плата обчислений з дотриманням норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Як вбачається з довідки 32/18 від 24.02.2023 (а.с.81) заборгованість по заробітній платі утворилась в період з грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року, тому посилання апелянта на неможливість її виплати через введення воєнного стану (з 24 лютого 2022 року) безпідставні.
Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Житомирське шляхово-будівельне управління №19» залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 квітня 2023 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча:                                 Судді: