Справа № 760/6988/22
Апеляційне провадження №22-ц/824/5473/2023

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 травня  2023  року                                                                                                 місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Сас Ю.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення  Солом`янського районного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей.
В обґрунтування позову вказала, з відповідачем вони перебували у шлюбі, і від шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач вказує, що її щомісячні витрати на утримання старшої дочки ОСОБА_3 на харчування, одяг, частину комунальних витрат, які споживаються дитиною, канцелярське приладдя та інше, становлять приблизно 15000 гривень. У зв`язку з цим просить стягнути з Відповідача аліменти в половині вказаної суми - 7500 гривень.
Крім того, позивачка зазначає, що додатковими щомісячними витратами на утримання доньки є:
13000,00 грн. - освітні послуги в закладі освіти приватна організація «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів: початкова школа, гімназія, ліцей - «Академія інтелекту»,
3500,00 грн. - індивідуальні уроки іноземної мови у вказаній школі,
4200,00 грн. - харчування в школі (оплата на користь ФОП ОСОБА_6 ),
2000,00 грн. - навчання в школі Циркового мистецтва SWAN CIRCUS,
1400,00 грн. - заняття з музики.
Загальні додаткові витрати на утримання дочки, за розрахунком позивачки, становлять щомісяця 24 100,00 грн, а тому половину вказаної суми (12050,00 грн) позивач просить стягнути з ОСОБА_1 .
Крім, того позивач просила стягнути з Відповідача разово половину суми, витраченої на - перебування доньки ОСОБА_3 в таборі разом з школою Циркового мистецтва SWAN CIRCUS, зокрема - суму в розмірі 6394,00 гривень.
Що стосується витрат на утримання сина ОСОБА_4 , ОСОБА_2 зазначила, що в нього з тримісячного віку почалась затримка фізичного і психомоторного розвитку, втрата маси тіла і моторних навиків. Йому було діагностовано «інші розлади розвитку мови, відсутність очікуваного нормального фізіологічного розвитку, Е44.0 - помірна білково - енергетична недостатність, R70-R79 відхилення від норми, виявлені при досліджені крові, затримка моторного та фізичного розвитку. Гомоцистеінемія». В подальшому дитина неодноразово оглядалася різними лікарями, у зв`язку з чим були надані рекомендації щодо ряду занять для розвитку дитини.
10.08.2021 року Маркіяну було здійснене обстеження в ТОВ «Центр реальної інклюзії «Ерудит», поставлено діагноз ЗПРР, рекомендовано ряд обстежень та консультації фахівців
Відповідно до рекомендацій лікаря, 12.08.2021 було оплачено індивідуальні заняття з логопедом - дефектологом, логопедичний масаж, індивідуальні заняття з колекційної терапії ЗС, індивідуальні корекційні заняття з психологом на загальну суму в розмірі 60 000,00 грн.
23.10.2021 року в результаті обстеження педіатром ОСОБА_4 діагностовано F80.1 розлади експресивності мови, затримка мовленнєвого розвитку, Е90 розлади харчування та обміну речовин при хворобах, класифікованих в інших рубриках. Метаболічні порушення, затримка психоемоційного розвитку. Рекомендовано: виконувати рекомендації метаболіста і генетика, дитина погребує спеціального дієтичного харчування, контролю біохімічних показників, рекомендовано заняття в центрах розвитку дитини з додатковими заняттями у логопеда, дефектолога, психолога, а також лікувальна фізична культура.
ОСОБА_4 проходить курсами обстеження та лікування за протоколами Бугель , і вартість за обстеження протягом 6 курсів становить 9086,00 грн, вартість медикаментів на 6 курсів - 26 171,88 грн, а загальна вартість, відповідно, становить 35 257,88 грн.
ОСОБА_4 потребує спеціального дієтичного харчування, і враховуючи особливу дієту, закупівля продуктів харчування на місяць для нього становить орієнтовно 10 000,00 грн. Крім того, ОСОБА_4 необхідно пройти психо-корекційні програми, які надаються Медичним центром ТОВ «Центр реальної інклюзії «Ерудит», з яким Позивачкою укладено Договір № 50_2021р. від 16.08.2021 (загальна вартість 487200 гривень. Дитина навчається в приватній організації «Заклад загальної середньої освіти І-ІП ступенів : початкова школа, гімназія, ліцей - «Академія Інтелекту», і щомісячні витрати на оплату вартості навчання становлять 7000 гривень. Крім того, у вказаному закладі ОСОБА_4 займається з логопедом (вартість 2400 щомісяця), а також отримує харчування (3300 гривень на місяць).
За спільним рішенням позивача та відповідача та з врахуванням рекомендацій лікарів, ОСОБА_4 відвідує персональні тренування в басейні протягом 2020-2021р. та є членом Фітнес Клубу «Софія Sport». Загальна кількість відвідувань дитиною занять становить 61, сплачено загальну суму 37 695,00 грн. 19.11.2021 року за персональні тренування в басейні сплачено 8 900,00 грн.
З урахуванням викладеного позивач просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина 12 500 гривень щомісяця, а також додаткові витрати в розмірі 12050 гривень. Крім того, позивач просила одноразово стягнути з відповідача в якості оплати корекційних програм суму в розмірі 243 600 гривень.
Позивач зазначає, що ОСОБА_1 не має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, стан здоров`я дозволяє працювати, протягом тривалого часу він працює в міжнародній компанії в ТОВ «Констракшн машинері», реальна заробітна плата становить 150 000,00 грн. в місяць, відтак щомісячні платежі, які просить присудити позивач, суттєво не вплинуть на його матеріальний стан.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 20 000 гривень щомісячно на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 починаючи з 15 червня 2022 року до повноліття дітей; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання малолітнього ОСОБА_4 в розмірі 243 600 гривень; в іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду,  відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення змінити.
До апеляційної скарги апелянтом було додано клопотання про витребування доказів. В обґрунтування клопотання апелянт зазначав, що його представник неодноразово здійснював спроби отримати запитувані документи самостійно, шляхом надсилання адвокатських запитів до Медичного центру ТОВ «ЦЕНТР РЕАЛЬНОЇ ІНКЛЮЗІЇ», однак такі запити залишились без розгляду та відповіді на них не надійшло.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В порушення вищевказаних вимог, апелянт не зміг навести жодного належного обґрунтування щодо обставин, які унеможливили подання таких доказів до суду першої інстанції. За таких умов, дане клопотання не підлягає до задоволення.
Крім того, разовім із апеляційною скаргою апелянт подав довідку про розмір його доходу. Дана довідка не може бути прийнята апеляційним судом, оскільки у відповідності до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України апелянт не навів обставин, які завадили йому звернутися до свого роботодавця за вказаною довідкою в ході розгляду справи в суді першої інстанції, отримати її та представити до суду. За таких умов, даний доказ не може бути прийнятий апеляційним судом та не може бути врахований при розгляду справи. З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказаний доказ підлягає поверненню особі, яка його подала. 
04.05.2023 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. До свого відзиву на апеляційну скаргу позивачем була додано ряд документів. 
Подаючи до апеляційного суду вищевказані документи, ОСОБА_2 , на виконання вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України,  не обґрунтувала неможливість подання таких документів до суду першої інстанції.  А тому, з огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду не враховує надані позивачем нові докази при вирішенні даної справи, та вважає, що такі докази мають бути повернуті позивачу. 
25.05.2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Панькової С.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування клопотання адвокат зазначила, що позивач не може з`явитися у судове засідання у зв`язку з тим, що  25.05.2023 року супроводжує свою неповнолітню дочку ОСОБА_3 на змагання Відкритої першості м. Києва «Київській каштани». Також адвокат зазначає про неможливість прибути у судове засідання у зв`язку  із зайнятістю в іншому судовому засіданні.
Дане клопотання не підлягає до задоволення з огляду на наступне:
1.      Участь доньки позивача у змаганнях відкритої першості м. Києва «Київській каштани» не є тією обставиною, яка об`єктивно унеможливлює явку позивача до суду.  
2.  Зазначаючи про неможливість прибути у судове засідання, у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому засіданні, представник ОСОБА_2 - адвокат Панькова С.М. не надала до суду доказів як її участі у іншій судовій справі, так і взагалі її існування. Надана адвокатом інформація не містить жодних реквізитів, необхідних для документа, а текст, надрукований на наданому адвокатом аркуші паперу, жодним чином не завірений.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно з наявними у справі копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 09.01.2015 та № НОМЕР_2 від 25.01.2020р, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що на даний час сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Діти проживають разом з матір`ю - ОСОБА_2 .
Положеннями ст. 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом.
Приписами ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів судом має бути враховане: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення життєвих потреб та гармонійного розвитку дитини, однак не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час такий мінімальний розмір не є орієнтиром їх достатності. Крім того наявність будь-якого спору між батьками не скасовує обов`язок батьків щодо утримання дитини та не може впливати на порядок визначення розміру аліментів.
У відповідності до положень ч. 1 та 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Даний висновок кореспондується з позицією Верховного Суду при розгляді справи №219/1766/18.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що з урахуванням віку дітей, а також стан здоров`я молодшого сина ОСОБА_4 , який потребує за висновками лікарів спеціальної дієтичного харчування, розмір аліментів на обох дітей в сумі 20000 гривень щомісяця буде достатнім, розумним та справедливим з огляду також і на майновий стан відповідача - платника аліментів. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дітей, суд першої інстанції виходив із того, що  малолітній ОСОБА_4 з раннього віку має проблеми зі здоров`ям, загальна сума витрат, необхідних для лікування та відновлення його здоров`я згідно з рекомендованою програмою становить 487 200 грн., що в розумінні законодавства є додатковими витратами на дитину, відтак  стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 243 600 грн., що є рівною частиною витрат необхідних на лікування дитини.
Доводи, викладені відповідачем у апеляційній скарзі, по свої суті є ідентичні доводам, висловленим останнім у суді першої інстанції, та яким судом першої інстанції вже була надана належна оцінка.
Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91). 
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Колегія суддів апеляційного суду,  враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини,  вважає відсутньою необхідність повторно відповідати на ті самі аргументи апелянта, які вже здобули належну судову оцінку, з якою в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду. 
При вирішенні даної справи суд першої інстанції врахував надану відповідачем довідку про розмір його доходу, з`ясував середній розмір доходу відповідача та прийшов до висновку про стягнення аліментів у зазначеному ним розмірі. 
Окрім того, суд першої інстанції ретельно проаналізував надані позивачем докази і аргументи  стосовно додаткових витрат на утримання  малолітнього ОСОБА_4 .
Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів  міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення  для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази  подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
На підтвердження своїх посилань, ОСОБА_2 представила до суду ряд доказів, які були предметом дослідження в суді першої інстанції. Натомість відповідач, зазначаючи про сумніви в достовірності і належності таких доказів, жодних належних та допустимих контрдоказів до суду не представив. Крім того, відповідач не заявляв у суді першої інстанції й клопотання про витребування доказів ( у разі наявності у нього  труднощів з їх самостійним отриманням), зокрема з приводу обґрунтованості тих сум, про які зазнав позивач. Фактично, зазначаючи про свої сумніви в достовірності представлених позивачем документів, відповідач жодним чином не надав доказового обґрунтування таких своїх сумнівів, внаслідок чого вони залишилися недоведеними, відтак, не можуть бути прийняті судом. Зазначене в свою чергу обумовлює відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення  суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні. 
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді                                                                                                            Т.О. Писана 

                                                                                                                     К.П. Приходько