ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 серпня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/2755/22	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року (суддя Татаринов Д.В.) 
у справі № 280/2755/22
за позовом ОСОБА_1 ,   
до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,          
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                    ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:
визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 11 серпня 2021 року, зарахувавши до страхового стажу період здійснення догляду за інвалідом І групи - чоловіком ОСОБА_2 , 1958 року народження, з 09 вересня 1986 року по 01 січня 2004 року та зарахувавши до страхового стажу період роботи у міській лікарні № 27 м. Донецька з 01 вересня 1977 року по 25 серпня 1978 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка  у жовтні 2021 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області їй відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу роботи. Позивачка не погоджується з такою відмовою, оскільки вважає, що страховий стаж її роботи на момент звернення із заявою про призначення пенсії є достатнім для призначення пенсії за віком, що підтверджується записами у трудовій книжці та відповідними документами. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 11 серпня 2021 року зарахувавши до страхового стажу період здійснення догляду за інвалідом І групи - чоловіком ОСОБА_2 , 1958 року народження, з 09 вересня 1986 року по 01 січня 2004 роки та зарахувавши до страхового стажу період роботи у міській лікарні № 27 м. Донецька з 01 вересня 1977 року по 25 серпня 1978 роки. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.  
Суд першої інстанції виходив з того, що період роботи позивачки з 01 вересня 1977 року по 25 серпня 1978 року необхідно врахувати до страхового стажу, оскільки вона не може відповідати за неналежне виконання роботодавцем свого обов`язку щодо якісного заповнення та завірення записів трудової книжки.
Щодо зарахування періоду по здійсненню догляду за інвалідом І групи суд зазначив, що позивачкою при зверненні до органів пенсійного фонду надано пакет документів на підтвердження факту здійснення догляду за інвалідом І групи ОСОБА_2 у період з 09 вересня 1986 року по 01 січня 2004 року, а також документів на підтвердження факту встановлення йому інвалідності І групи з 24 липня 1985 року. З цих підстав, суд дійшов висновку про те, що з урахуванням ст.56 Закону № 1788-XII та Порядку № 637 позивачка має право на зарахування до страхового стажу період по догляду за чоловіком - інвалідом І групи з 09 вересня 1986 року по 01 січня 2004 року. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 (Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідач-1 зазначає щодо періоду роботи з 01 вересня 1977 року по 25 серпня 1978 року в записі трудової книжки у графі 4 відсутня підстава внесення запису про звільнення, відтак підстави для зарахування позивачці зазначеного періоду до страхового стажу відсутні. Також скаржник вказує про відсутність підстав для зарахування до стажу періоду з 09 вересня 1986 року 01 січня 2004 року по догляду за інвалідом І групи, оскільки позивачкою при зверненні із заявою про призначення пенсії не було надано акту обстеження фактичних обставин здійснення догляду та документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю першої групи) і вік (осіб похилого віку). За таких обставин скаржник вважає правомірною відмову у призначенні пенсії позивачці, оскільки на момент звернення її з  відповідною заявою у неї був відсутній необхідний страховий стаж – 25 років.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка - ОСОБА_1 11 серпня 2021 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до постанови Пенсійного фонду України № 25-1 від 16.12.2020, програмним забезпеченням за принципом екстериторіальної заяви  про призначення пенсії та документи, які були надані позивачкою до заяви, передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.  
Головним управління Пенсійного фонду України в Рівненській області розглянуто заяву від 11.08.2021 та прийнято рішення від 17.08.2021 № 084050008630 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю у позивачки необхідного страхового стажу (25 років).
Така відмова обґрунтована відсутністю підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи позивачки з 01.09.1977 по 25.08.1978, оскільки  в трудовій книжці позивачки у графі 4 відсутня підстава внесення запису про звільнення. Щодо відсутності підстав для зарахування до стажу періоду з 09.09.1986 по 01.01.2004 по догляду за інвалідом І групи, пенсійний орган зазначив, що позивачка не долучила до заяви акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду та документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю першої групи) і вік (осіб похилого віку).   
Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції  вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
За правилами ч. 3 ст. 24 цього Закону страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За приписами ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: пп.а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; пп.є) час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до ст.62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
У спірний період роботи позивачки з 01.09.1977 по 28.08.1978  порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, положення якої діяли до 29.07.1993.
Відповідно до п.2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться зокрема, відомості, про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (распорядження), а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) п.2.3 Інструкції № 162.
Відповідно до п.4.1 Інструкції № 162 при звільненні робочого або службовця всі записи про роботу, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.
Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
За змістом пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
В спірному випадку стосовно періоду роботи позивачки з 01 вересня 1977 року по 25 серпня 1978 року судом встановлено, що згідно записів №№ 1-2 трудової книжки позивачка, ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ):
01 вересня 1977 року зарахована на посаду медичного регістратора у Міській лікарні № 27 міста Донецька (Пр № 625-5 № 2 від 29 серпня 1977 року виправленому на наказі № 625 № 2 вірити;
25 серпня 1978 року звільнена від займаної посади на підставі статті 38 КЗпП України (у зв`язку із вступом до медучилища);
01 червня 1979 року зарахована на посаду медичної сестри для проходження практики на робоче місце у Міській лікарні № 27 міста Донецька.
Зазначені записи трудової книжки належним чином оформлені, завірені відбитком печатки; виконані послідовно (дати вчинення записів про прийняття на роботу узгоджуються із датами записів при звільнення з попередніх місць роботи), не місять суперечливих відомостей про періоди її роботи та узгоджуються між собою.
Виходячи з неведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що вказані періоди роботи належним чином підтверджені відомостями трудової книжки, відповідачем  не спростовані. 
Суд першої інстанції правильно зазначив, що виявлені відповідачем - 1 недоліки в заповненні трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу позивачки.
При цьому відповідач-1 не ставить під сумнів достовірність записів, внесених до трудової книжки позивачки, а вказують на окремий недолік під час заповнення трудової книжки.
З цього приводу слід зазначити, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки визначальним для вирішення питання про призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.
За встановлених обставин, період роботи позивачки з 01 вересня 1977 року по 25 серпня 1978 року підлягає зарахуванню до її страхового стажу.
Щодо зарахування періоду по здійсненню догляду за інвалідом І групи.
Відповідно до п.«ж» ч.1 ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
Згідно п. 9 ст. 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.
Таким чином, відповідно до вказаної норми Закону № 1058-IV, а також ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до страхового стажу зараховується час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
Тобто, до стажу роботи зараховується час догляду за такими, окремими, категоріями осіб:
особою з інвалідністю I групи;
дитиною-інвалідом віком до 16 років;
пенсіонером, який потребує постійного стороннього догляду (у цьому випадку статус пенсіонера не прив`язаний до віку).
Пунктом 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, на який посилається скаржник, передбачено, що час догляду за інвалідом І групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі:
акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду;
документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).
Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами ПФУ на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.
Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.
Документами, які підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження або паспорт чи довідка житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації) та інші.
Тобто у цьому Порядку статус пенсіонера прив`язаний до віку.
Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Враховуючи наведене, суд вважає, що зарахуванню до страхового стажу підлягає здійснення догляду за особою з інвалідністю I групи або особою, яка досягла пенсійного віку і яка потребує постійного стороннього догляду. 
Як вбачається з матеріалів справи, згідно Акту про нещасний випадок на підприємстві від 02 серпня 1985 року № 105, 21 липня 1985 року з ОСОБА_2 під час виїмки ним вугілля трапився нещасний випадок.
Згідно довідки Акту огляду МСЕК № 035140 Серії 10 ААБ ОСОБА_2 безстроково встановлено першу групу інвалідності. 
Також, вказаний Акт містить інформацію відносно того, що вказана особа потребує стороннього допомоги по догляду.
Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги № 047861 Серії 10 ААА ОСОБА_2 є інвалідом I групи, безстрокового має стовідсоткову ступінь непрацездатності та потребує стороннього догляду. 
Інвалідність ОСОБА_2 встановлена безстроково починаючи з 24 липня 1985 року.
Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 , 17 липня 1982 року між ОСОБА_2 та громадянкою ОСОБА_4 укладено шлюб.
Відповідно до запису № 15 в трудовій книжці ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ), копія якої міститься в матеріалах справи, є запис про те, що 05 лютого 1986 року вона була звільнена із займаної посади по догляду за чоловіком інвалідом I групи.
Відповідно до Свідоцтва про смерть від 10 червня 2021 року Серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.
Таким чином, позивачкою при зверненні до органів пенсійного фонду надано пакет документів на підтвердження факту здійснення нею догляду за інвалідом 1 групи - ОСОБА_2 у період з 09 вересня 1986 року по 01 січня 2004 року, а також документів на підтвердження факту встановлення ОСОБА_2 інвалідності I групи з 24 липня 1985 року, що в сукупності діє підстави для висновку про наявність у позивачки права на зарахування до страхового стажу часу догляду за чоловіком - інвалідом 1 групи з 09 вересня 1986 року по 01 січня 2004 року.
Виходячи з наведеного, суд вважає помилковим твердження скаржника щодо недолучення позивачкою документів, необхідних для вирішення питання про призначення пенсії за віком.   
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 17 серпня 2021 року № 084050008630.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Передбачені ст.317 КАС України підстави скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд                                                    
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року у справі № 280/2755/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко