ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6731/23 Справа № 204/4389/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А.І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
       головуючого – Барильської А.П., 
       суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства “Шахтоуправління “Покровське”

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління “Покровське" про відшкодування моральної шкоди,- 

ВСТАНОВИЛА: 

       У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства “Шахтоуправління “Покровське” (далі — ПрАТ “ШУ “Покровське”) про відшкодування моральної шкоди.
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 01 лютого 1999 року по 14 лютого 2019 року працював у відповідача гірничим очисного вибою 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті. 14 лютого 2019 року він був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. 
       Під час виконання трудових обов`язків він отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 11 січня 2022 року, згідно якого йому встановлено професійні захворювання: Хронічна радикулопатія L5, S1 двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічними та больовим синдромами. Пневмоконіоз (q/r, 2/2, em, bu, pi), ускладений хронічним бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. Цервікалдія. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість початкові явища зниження слуху (І ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
       Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 11 січня 2022 року, причиною виникнення хронічного професійного захворювання є тривалий період роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: ДП АТ Шахта “Білицька”, ПАТ “Шахтоуправління “Покровське” в умовах з впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. У зв`язку з отриманими професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному стані, тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди у розмірі 150 000 грн та судові витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1  задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ “ШУ “Покровське” на користь ОСОБА_1  в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 грн з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Стягнуто з ПрАТ “ШУ “Покровське” на користь ОСОБА_1  витрати на правову допомогу в сумі 7 000 грн. Вирішено питання щодо судового збору (а.с.47-49).
       В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ “ШУ “Покровське”, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 68 200 грн з утриманням з цієї суми податків та зборів згідно з законодавством та зменшити розмір витрат на правову допомогу до 2 000 грн.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам. Вказували, що розмір відшкодування значно завищений у порівнянні з аналогічними справами. Зазначали, що судом неправомірно не прийнято до уваги укладену мирову угоду від 13 квітня 2023 року між сторонами та спільну заяву, подану через підсистему електронного суду, про затвердження мирової угоди (а.с.54-58).
       28 липня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Молчанова Н.В. надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Просила стягнути з ПрАТ “ШУ “Покровське” на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 10 000 грн.
       Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України). 
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 150 000 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, наказом № 198-ку від 19 лютого 2019 року він був звільнений з займаної посади за ст. 38 КЗпП за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.30).
       Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10 січня 2022 року, затвердженого 11 січня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Королем В., позивачу було встановлено професійне захворювання: «Хронічна радикулопатія L5, S1 двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічними та больовим синдромами. Пневмоконіоз (q/r, 2/2, em, bu, pi), ускладнений хронічним бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. Цервікалдія. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість початкові явища зниження слуху (І ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ». Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів – важкості праці та пилу фіброгенної дії. При цьому, причинами виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) вказано: пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксиду кремнію до 5% - фактична величина 53,6 - 303,5 мг/м3, при нормативному значенні 4 - 10 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни 81 - 91,7% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 61,5 - 120,7 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 49,5 - 67,5 Вт, при нормативному значені 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 8 - 25 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів 65% зміни при нормативному значенні до 30 градусів 25% зміни. Нахили корпусу 30 - 125 разів за зміну, при нормативному значенні 51 - 100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні шуму 88 - 94 дБА, при нормативному значенні 80 дБА. (а.с.16-18).
       З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серії 12 ААА № 106480 від 24 лютого 2022 року, виданої Обласною ПМПК м.Краматорська вбачається, що позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності, первинно, із яких: 40 % - за профрадикулопатією та 25 % - по пневмоконіозу, з 22 лютого 2022 року, безстроково. Потреба у медикаментозному санаторно-курортному лікуванні за профзахворюваннями, підстава Акт огляду МСЕК № 191.(а.с.15 зворот).
       Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 22 грудня 2021 року № 12/346 , ОСОБА_1 встановлено діагноз: «Хронічна радикулопатія L5, S1 двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічними та больовим синдромами. Пневмоконіоз (q/r, 2/2, em, bu, pi), ускладнений хронічним бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. Висновок виданий на підставі протоколу засідання ЛЕК від 22 грудня 2021 року № 12/346 (а.с.24).
       Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач працював на підприємстві відповідача, де отримав професійне захворювання, пов`язане із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати ним професійної працездатності в загальному розмірі 65%, необхідність лікування, що в подальшому зумовило порушення його нормальних життєвих зв`язків, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусило змінити свій способі життя, що, як наслідок, завдало йому моральну шкоду.
       Також судом зазначено, що 19 квітня 2023 року, через підсистему «Електронний суд» на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представниці відповідача – адвокатки Єгорової О.Ю. про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі (а.с.43-46), в обґрунтування якої зазначено, що сторони дійшли порозуміння та згоди щодо предмету спору. Так, зокрема, у ксерокопії мирової угоди по справі № 204/4389/23 від 13 квітня 2023 року (а.с.46) зазначено, що сторони дійшли згоди, що достатнім відшкодуванням моральних страждань (моральної шкоди) позивача внаслідок отриманого ним професійного захворювання є сума 68 200 грн.
       Однак суд не прийняв дану мирову угоду до уваги, з огляду на наступне.
       Так, приписами ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦПК України визначено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
       Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.
       Як вбачається з матеріалів справи, така заява подана одноособово представницею відповідача, а наданий примірник (сканкопія) мирової угоди не містить підпису відповідача чи його представника, а її електронний документ – підпису позивача, що виключає погодження сторонами її умов.(а.с.43,46)
       Більш того, вимогами ч. 3 ст. 207 ЦПК України визначено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.
       Натомість, розгляд справи, призначений судом у спрощеному позовному провадженні, без виклику сторін, а клопотання про призначення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ані відповідачем в строк для подання відзиву, ані позивачем - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву, ані станом на дату подання такої мирової угоди, ані станом на дату розгляду справи судом, жодною із сторін суду не надано, що в свою чергу позбавляє суд можливості, з`ясувати: чи укладали сторони мирову угоду взагалі як таку, чи погодили вони умови даної мирової угоди, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії, а з`ясувавши такі - роз`яснити сторонам наслідки такого рішення.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
       Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
       Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
       У відповідності до статті 4 Закону України “Про охорону праці” державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
       У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
       Суд першої інстанції, на підставі медичних документів, правильно визначив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, через погіршення стану його здоров`я у зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, його страждання носять постійний характер, а його здоров`я зазнало незворотні зміни, він втратив працездатність, та вимушений постійно проходити медичні обстеження, лікувальні процедури, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, внаслідок чого переносить моральні страждання, та доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди є хибними. 
       Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.
       У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
       У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
       Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
       При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої ушкодженням його здоров`я, в результаті шкідливих і тяжких умов праці, судом врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.
       При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд врахував характер отриманого професійного захворювання, тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 65%, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
       Так, суд встановив, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач відчуває моральні страждання, внаслідок чого вимушений постійно лікуватися та переносити фізичні та моральні страждання.
       У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості та є завищеним, колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.
       Доводи апеляційної скарги щодо того, що судом неправомірно не прийнято до уваги укладену мирову угоду від 13 квітня 2023 року між сторонами та спільну заяву, подану через підсистему електронного суду, про затвердження мирової угоди, колегія суддів не бере до уваги, оскільки до заяви про затвердження мирової угоди від 19 квітня 2023 року додана копія мирової угоди по справі 204/4389/23 від 13 квітня 2023 року, укладену між ПрАТ “ШУ “Покровське” та ОСОБА_1 (а.с.46). З даної угоди вбачається, що не дивлячись на те, що вона разом з заявою про її затвердження подана представником відповідача, на самій мировій угоді відсутній підпис представника відповідача — адвоката Єгорової О.Ю. Таким чином відсутні підстави вважати, що мирова угода укладена.
       Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного. 
       Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
       За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
       Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
       Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
       При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
       Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
       Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
       Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі«East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).
       Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
       Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
       Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах учасники процесу несуть певні витрати.
       Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
       Апеляційне провадження має певні етапи, які вимагають як дій суду, так і дій інших учасників справи.
       А саме: суд апеляційної інстанції перевіряє відповідність апеляційної скарги щодо форми і змісту вимогам статті 356 ЦПК України, дотримання строку, встановленого статтею 354 ЦПК України, повноважень особи, яка подала таку скаргу, сплату судових витрат та постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
       З цією процесуальною дією суду пов`язано право учасників справи подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого апеляційним судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частина перша статті 360 ЦПК України).
       У частинах другій, четвертій статті 360 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту відзиву та вказано на необхідність надання доказів надсилання його копій та документів, доданих до нього, іншим учасникам справи.
       Тобто надання відзиву на апеляційну скаргу є реалізацією принципу змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 та стаття 12 ЦПК України).
       Подача апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги.        
       З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 у даній справі представляє адвокат Молчанова Н.В., яка діє на підставі договору про надання правової (юридичної) допомоги №04/03/23 від 23 березня 2023 року. 
       28 липня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Молчанова Н.В., надала відзив на апеляційну скаргу, в якому поставила питання про стягнення судових витрат за надання правової допомоги у сумі 10 000 грн. До відзиву було додано додаткова угода №1 від 15 липня 2023 року до договору про надання правової (юридичної) допомоги №04/03/23 від 23 березня 2023 року. У вказаному додатку зазначений перелік наданих юридичних послуг та їх вартість: ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги — 2 500 грн, підготовка та направлення до Дніпровського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу 7 500 грн.
       Також додано акт №1 до додаткової угоди №1 від 15 липня 2023 року до наданих послуг по договору про надання правової (юридичної) допомоги №04/03/23 від 23 березня 2023 року, в якому зазначено, що за ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги, підготовку та направлення відзиву на апеляційну скаргу до сплати підлягає кошти у розмірі 10000 грн. Також до відзиву надано квитанцію до прибуткового касового ордера №24/03 від 27 липня 2023 року, в якій зазначено, що на підставі додаткової угоди №1 від 15 липня 2023 року до договору про надання правової (юридичної) допомоги від 23 березня 2023 року ОСОБА_1 сплатив Адвокатському Бюро “Молчанової Наталії” грошові кошти в сумі 10 000 грн.
       Оскільки апеляційна скарга ПрАТ “ШУ “Покровське” залишена без задоволення, з врахуванням фактично виконаної адвокатом позивача роботи (ознайомлення з апеляційною скаргою, підготовка та напрвлення відзиву на апеляційну скаргу), принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, за відсутності клопотання ПрАТ “ШУ “Покровське” про зменшення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача ПрАТ “ШУ “Покровське” на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Шахтоуправління “Покровське” залишити без задоволення.
       Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2023 року залишити без змін.
       Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Шахтоуправління “Покровське” (ЄДРПОУ: 13498562) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу, понесені при розгляді справи в Дніпровському апеляційному суді, у розмірі 5 000 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

       Головуючий:                                                         А.П. Барильська 
       Судді:                                                                 С.А. Зайцева
                                                               
                Ж.І. Максюта