КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/30286/22-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6850/2023
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
04 липня 2023 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Березовенко Р.В.
за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Крикунова Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року у складі судді Ільєва Т.Г.,
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», третя особа: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання відмови протиправною та зобов`язати вчинити дії ,-
       
В С Т А Н О В И В :
 
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовною заявою до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», третя особа: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання відмови протиправною та зобов`язати вчинити дії.
 
В обґрунтування позову зазначено, що в період часу з 26 вересня 1978 року по 30 вересня 1988 року, позивачка працювала в ЖЕО - 311 на посаді двірника, (в загалом) - 10 років, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці.
 
Відповідно до положень ст.ст. 118, 119, 121, 123 Житлового кодексу Української РСР, п. 1 ст.6 «Положення про порядок надання службових житлових приміщень та користування ними», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року під № 37 (далі Положення), позивачу надано службове житло, а саме однокімнатну квартиру, житлова площа: 17,40 м.кв., загальна площа квартири: 29,20 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Позивач вказує, що, станом на теперішній час, вона разом зі своєю родиною проживає в даній квартирі понад 40 років та має разом з членами своєї родини реєстрацію за спірним житловим приміщенням та відповідно до п. п. 35, 36 Постанови Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року під № 37, позивач не може бути виселена зі службового житла без надання іншого житлового приміщення в межах м. Києва, окрім того не можуть бути виселені з вказаного житла члени її родини, навіть після смерті, з урахуванням визначених законодавством норм забезпечення житлом на кожного члена сім`ї.
Згідно відповіді КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на даний час відсутня можливість надати позивачу інше жиле приміщення замість спірного.
 
З огляду на викладене, позивач неодноразово зверталася до відповідача, з метою вирішення даного питання, на що отримувала відповідь, в якій повідомлялося, що в даному житлі є гостра потреба в комунального підприємства, а відтак відмовлятися від нього у комунального підприємства відсутні підстави.  
 
В даній квартирі позивач зареєстрований з 02.01.1985 разом з членами своєї родини в кількості чотири особи, в тому числі двоє малолітніх дітей ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) - зареєстровані по даний час. З моменту проживання і по даний час позивач несе всі витрати по утриманні вищевказаної квартирі, заборгованість по комунальним платежам за квартиру відсутня.  
 
Доказом даної обставини є витяг з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за вище вказаною адресою, станом на 24.10.2022 та згідно Інформації про зареєстроване місце реєстрації членів родини позивача.
 
Наразі дане помешкання позивача не використовується КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», як службове для проживання його працівників більше 40 років.
 
З урахуванням віку членів сім`ї позивача, використання службового житла комунальним підприємством є неможливим в подальшому (до смерті останнього з них), оскільки забезпечити позивача та членів її сім`ї, навіть після смерті позивача, іншим житлом ні в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», а ні в громади м. Києва можливості не має.
 
За інформацією Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідно до розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 01 лютого 2016 року № 70 «Про внесення змін до Розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації  від 20 вересня 2013 року № 509 « Про пере закріплення майна, що перебуває в комунальній  власності територіальної громади міста Києва переданого до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації» Комунальним підприємством  ««Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія» проводиться робота, щодо інвентаризації службових квартир та пере закріплення за КП» Керуюча компанія».
 
Згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.03.2020 року № 444 «Про деякі заходи щодо запобігання поширенню корона вірусу COVID-19 на території міста Києва», було скасовано проведення особистих прийомів громадян в усіх структурних підрозділах виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в зв`язку з чим 16 березня 2021 року весь необхідний пакет документів, позивачем було подано до «скриньки для письмових звернень, пропозицій, скарг та запитів на інформацію» разом із заявою про розгляд від 16.03.2021 року, що була розташована біля вхідних дверей КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва».
 
На початку квітня 2021 року позивач отримала лист № 432-432/к-169-171 від 31.03.2021 від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», в якому зазначалося, що у комунальному підприємстві «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», розглянуто позивача звернення від 24.03.2021 року № 432/К-169, щодо виведення квартири АДРЕСА_1 із числа службових та комісією по житлово-побутовій роботі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», буде розглянуто питання позивача щодо виведення квартири АДРЕСА_1 із числа службових, про результати якого, позивача буде повідомлено додатково.
 
19 березня 2020 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», розглянула звернення представника за довіреністю Козак О.М. за № 432/992, щодо відмови у виключенні квартири АДРЕСА_1 , в якій мешкає ОСОБА_1 , із числа службових.
 
Таким чином, позивач вважає, що відмова відповідача у виведенні спірної квартири з числа службових є невірною, оскільки відповідно до ст.125 ЖК України, у особи, яка пропрацювала на підприємстві, в установі чи організації, не менше 10 років, фактично виникає право на дане службове приміщення якщо відсутня можливість надати інше жиле приміщення.
 Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року у задоволені позову  ОСОБА_1 відмовлено. 
В апеляційній скарзі адвокат Крикунов О.В. в інтересах  ОСОБА_1 посилаючись на недоведеність обставин при прийнятті рішення, невідповідності висновків, викладених у рішенні, неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, просить  оскаржуване рішення суду скасувати, ухваливши по справі нове рішення  яким задовольнити позовні вимоги.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував, що бездіяльність відповідача щодо відмови направити клопотання до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та виключення однокімнатної квартири АДРЕСА_1 із складу службових - порушує право позивачки на житло, оскільки вона разом із сім`єю, яка складається із чотирьох осіб, не може вирішити питання, щодо права на житло.
 
Також вказано, що судом першої інстанції не враховано положення ч. 1 ст. 123 ЖК України, Конституцію України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п. 3.6 «Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР» затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 №37.
 
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано Закон України «Про місцеве самоврядування», де зазначено, що за рішенням відповідних рад квартири зі статусом службових можуть бути переведені до державного житлового фонду, після чого громадяни отримують можливість постійно користуватись ними та приватизувати їх. 
 
Зазначено, що суд помилково дійшов висновку, що обов`язок направити клопотання до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, щодо виключення однокімнатної квартири з числа службових - належить до дискреційних повноважень відповідного органу.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку,  від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» надійшли письмові пояснення в яких представник просив рішення залишити в силі, апеляційну скаргу відхилити та проводити засідання без його участі, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе слухати справу за їх відсутності.
 
Заслухавши пояснення адвоката Крикунова О.В. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає рішення районного суду таким, що не підлягає скасуванню з огляду на наступне.
 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Таким вимогам рішення районного суду відповідає в повній мірі.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, виходив з його необґрунтованості, а також посилався на те, що законодавством не передбачено обов`язок відповідача звертатись із заявами про виключення житлових приміщень із числа службових, це його право та чинним законодавством не передбачено вирішення спору шляхом примусової зміни статусу житла.
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про наступне.
 
Так, із даних трудової книжки установлено, що 26 вересня 1978 року позивачку прийнято на посаду двірника ЖЕК-311, 30 вересня 1988 року позивачка звільнена з роботи за власним бажанням (а.с. 29-30).
 
Рішення виконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів м. Києва від 28.05.1979 за № 242 про поселення та реєстрації місця проживання  на службову площу в однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 двірника ОСОБА_2 та дочку ОСОБА_3 (а.с. 27).
 
Ордер та рішення виконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів м. Києва видані на прізвище ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про шлюб 20 січня 1993 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , зареєстрований Печерським Загс м. Києва про що 20 січня 1993 року було видано свідоцтво про шлюб серії   НОМЕР_1 ,  відповідний актовий запис про шлюб № 46 і взяла прізвище ОСОБА_6 .
 
На підставі вказаного рішення виконавчого комітету, 27 червня 1979 року видано ордер № 43 від на право зайняття службового жилого приміщення у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 26).
 
Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
 
Частиною першою статті 58 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
 
Відповідно до статті 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Жилі приміщення, що надаються народним депутатам України на період їх роботи на постійній основі у Верховній Раді України, включаються до числа службових і виключаються з їх числа за рішенням Верховної Ради України за поданням Комісії Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів.
 
На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (частина 1 статті 122 ЖК України).
 
Згідно частини 2 статті 121 ЖК України, службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.
 
Постановою Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року                                 № 37 затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР (далі - Положення).
 
Відповідно до вказаного Положення службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).
 
Відповідно до пункту 6 вказаного Положення жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.
 
Статтею 125 ЖК України передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла.
 
Колегія суддів зазначає, що виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
 
Окрім цього, Положенням визначено, за яких умов може бути подано клопотання про виключення житлового приміщення з числа службових, а саме: якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.
 
Звертаючись до суду з позовом, позивачкою не доведено, що існують вищевказані обставини, за яких відповідач може звернутись із таким клопотанням.
 
Таким чином, слід констатувати, що законодавством визначено порядок виключення житла із числа службових, підприємство самостійно визначає підстави звернення із клопотанням про виключення житла із числа службових до відповідної адміністрації та суд не може втручатись в діяльність підприємства та зобов`язувати підприємство вчинити ці дії, а саме звернутись із відповідним клопотанням.
 
Доводи скаржниці в тій частині, що подання клопотання про виключення квартири з числа службових порушує належить до дискреційних повноважень відповідного органу, відхиляються апеляційним судом, оскільки позивачкою не визначено, в чому полягає таке порушення її прав, при цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що невчинення цих дій відповідачем створює перешкоди у реалізації позивачкою житлових прав, зокрема у користуванні жилим приміщенням.
 
Інші доводи колегія суддів відносить до числа формальних, відповідно, судове рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Крикунова Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 рокузалишити без змін.
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                               
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач

Судді: