ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 676/4026/22
Провадження № 33/4820/359/23

       Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду                 Преснякова А.А. 
за участю секретаря судового засідання         Цугеля А.В.
захисника                                                                 Баблонюк О.В.
потерпілого                                                                 ОСОБА_1 
представника потерпілого                                                 Савлівої Л.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відео конференції апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2023 року, якою  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, яка проживає: АДРЕСА_1 , зареєстровану в АДРЕСА_2 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 173-2 КУпАП, та

ВСТАНОВИЛА:

 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

 
Відповідно до постанови судді,  08 липня 2022 року близько 14 год. в АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 (колишня дружина ОСОБА_1 ) зі спільної квартири вивезла побутову техніку, яка була придбана під час шлюбу, а саме пральну машина «Занусі», газову колонку «Бош», газову плиту «Горенія» та мікрохвильову піч «Самсунг», на яку ОСОБА_1 мав право на володіння та розпорядження відповідно до ст.ст.60, 63, 68 Сімейного кодексу України, таким чином ОСОБА_2 вчинила стосовно ОСОБА_1 домашнє насильство економічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психічному здоров`ю.
Постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2023 року ОСОБА_2 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (за епізодом обвинувачення у вчиненні домашнього насильства 08 липня 2022 року), провадження в справі щодо ОСОБА_2 закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. 
Закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 (за епізодами обвинувачення у вчиненні домашнього насильства 30 серпня, 26 вересня, 03, 07, 12,19 жовтня 2022 року) на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. 

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішенням суду, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2023 року в частині визнання її винуватою ( за епізодом вчинення домашнього насильства 08 липня 2022 року) та закрити провадження по справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, в іншій частині залишити без змін. 
На її думку, зазначена постанова в частині визнання її винуватою (за епізодом вчинення домашнього насильства 08 липня 2022 року) є незаконною, оскільки вона суперечить фактичним обставинам, вимогам норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що судом не взято до уваги яким шляхом ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_3 (покійна) стали власниками зазначеної квартири і хто придбав побутову техніку у даній квартирі.
Крім того, ОСОБА_1 намагається вижити колишню дружину ОСОБА_2 із квартири, яка є їх спільною власністю, частки не виділені ні судом, ні нотаріально, тому остання має право на користування всією квартирою.
Зазначає, що через систематичне насилля в сім`ї у зазначеній квартирі, вона разом з дітьми була змушена переїхати до іншої квартири та вони з ОСОБА_1 вже тривалий час не проживають разом. Рішення суду про розірвання шлюбу вступило в законну силу 05 липня 2018 року.
При цьому апелянтка звертає увагу на те, що ОСОБА_1 відповідно до постанови Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.01.2021 року визнано винним за ст. 173-2 КУпАП.
Постановою судді Хмельницького апеляційного суду Матущака М.С. від 26 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишено без змін, тобто саме ОСОБА_4 має статус насильника в сім`ї, а ОСОБА_2 та малолітня донька сторін ОСОБА_5 є потерпілими від його протиправних дій.
Позов про поділ майна подружжя не подавався та рухоме майно не виділено комусь у власність.
На думку апелянтки, ОСОБА_1 у такій спосіб намагається поділити майно та усунути перешкоди у користуванні останнім, яке не купляв, оскільки зароблені ним кошти вкладались у ТзОВ "Техносервіс", на дороговартісну техніку та новий брендовий одяг у магазинах США та Європи, в той час коли вона зароблені кошти витрачала на утримання дітей, оплату комунальних послуг, продукти харчування. 
Наполягає на тому, що вся побутова техніка куплена її матір`ю ОСОБА_6 за її особисті кошти та не є спільним сумісним майном подружжя.

Позиції учасників судового провадження

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду, поважних причин не повідомила, її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду, згідно ч.6 ст.294 КУпАП. 
Захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвокат Баблонюк О.В. у судовому засіданні підтримала доводи поданої апеляційної скарги та просила закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, з наведених в апеляційній скарзі підстав. 
Потерпілий ОСОБА_1 та його представник не визнали доводів апеляційної скарги та просили відмовити у її задоволенні, оскільки вважали доведеним, що побутова техніка, яку зі спільної квартири вивезла ОСОБА_2 є спільною сумісною власністю подружжя, придбана ними під час шлюбу.
Потерпілий ОСОБА_1 підтвердив, що шлюб розірвано у 2018 році, конфлікти між ним та ОСОБА_2 стали відбуватися з кінця 2020 року, вона з дітьми пішла із квартири 25.02.2022 року, з цього часу проживають окремо. Журавель вимагає продати їх спільну квартиру.
Заслухавши захисника - адвоката Баблонюк О.В., потерпілого ОСОБА_1 та його представника адвоката Савліву Л.О., перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
       Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. В ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Натомість, суд першої інстанції не дотримався зазначених вище положень та не з`ясував фактичні обставини цього адміністративного правопорушення за епізодом від 08.07.2022 року для повного, всебічного й об`єктивного розгляду справи, як цього вимагає стаття 245 КУпАП та стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і, як наслідок, здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення та прийняв незаконне і необґрунтоване рішення. 
Так, відповідно до постанови судді, 08 липня 2022 року близько 14 год. в АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 (колишня дружина ОСОБА_1 ) зі спільної квартири вивезла побутову техніку, яка була придбана під час шлюбу, на яку ОСОБА_1 мав право на володіння та розпорядження відповідно до ст.ст.60, 63, 68 Сімейного кодексу України, вчинивши щодо ОСОБА_1 домашнє насильство економічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психічному здоров`ю.
       Проте, з таким висновком судді суду першої інстанції погодитися не можна з огляду на наступне. 
       Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
       Диспозиція статті 173-2 КУпАП розкриває зміст «домашнього насильства» як умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
       Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи не настання фізичної, психологічної або матеріальної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
       Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
       Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 7 грудня 2017 року, з наступними змінами, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
           Згідно з п. 4 ч. 1 ст.1 вказаного Закону, економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
       В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
       Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
       Обґрунтовуючи свій висновок про наявність домашнього насильства, суд посилається на наявні у матеріалах справи докази, а саме: дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №389518 від 04 серпня 2022 року, досліджені у судовому засіданні надані потерпілим ОСОБА_1 фотознімки та відеозаписи, які підтверджують факт демонтування побутової техніки, зокрема, на кухні на місці газової плити та колонки виявлено відсутність побутової техніки (т.1 а/с 28-31), а також підтверджують факт наявності вищевказаної побутової техніки на фотознімках та відеозаписах, які були зроблені за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.2 а/с 7-12).
        Суд першої інстанції приймаючи оскаржувану постанову виходив з того, що вина ОСОБА_2 підтверджується матеріалами справи, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення, показами ОСОБА_2 , яка визнала, що вивезла із квартири побутову техніку, показами потерпілого ОСОБА_1 , показаннями свідків, які були допитані в суді першої інстанції та іншими, дослідженими судом письмовими доказами, на підставі яких суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 в судовому засіданні доведена, а її дії, що виразилися у вчиненні домашнього насильства, тобто умисне вчинення дій економічного характеру (позбавлення іншого майна, на яке потерпілий має передбачене законом право), внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, слід кваліфікувати за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Однак, з таким висновком суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, погодитись неможливо.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В силу ст.283 КУпАП, формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 Кодексу України про адміністративних правопорушень.
       Із матеріалів справи вбачається, що підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 була заява її колишнього чоловіка ОСОБА_1 . 
Докази, які долучені до протоколу, ґрунтується лише на письмових поясненнях ОСОБА_1 про вчинення ОСОБА_2 економічного домашнього насильства.
В суді першої потерпілий ОСОБА_1 в судовому засіданні показав, що 08 липня 2022 року він виявив, що ОСОБА_2 вивезла із квартири, яка належить їм на праві спільної часткової власності, побутову техніку, яка є спільним сумісним майном подружжя та була придбана ними у період шлюбу за спільні кошти. А саме, ОСОБА_2 вивезла без його згоди пральну машина «Занусі», газову колонку «Бош», газову плиту «Горенія» та мікрохвильову піч «Самсунг». Внаслідок цього він змушений був упродовж ночі збирати воду у тазик через зняття газової колонки, він не спав та нервував, було спричинено шкоду його психічному здоров`ю, а також він змушений був згодом докладати зусиль щодо належного облаштування свого побуту. 
Згідно копії рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2018 року у справі №2/676/488/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (т.1 а/с 10-11).
Між тим, в судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 вину у вчиненні правопорушення не визнала, відмовилася надавати пояснення, коментуючи докази сторона захисту підтвердила той факт, що дійсно майно, яке зазначене у протоколі було вивезене нею, проте заперечила ту обставину, що це майно було спільним сумісним майном подружжя, адже хоча й воно було придбане за час шлюбу, але було придбане за кошти матері ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , яка була співвласницею квартири АДРЕСА_3 . 
Натомість, суд не дав оцінки показам ОСОБА_2 , з яких вбачається наявність спору між колишнім подружжям про належність майна, що було вивезено ОСОБА_2 , тобто наявністю спору цивільно-майнового характеру, що при вивозі побутової техніки зі спільної квартири для своїх нужд та нужд дітей, ОСОБА_2 вважала це майно своїм, яке вона успадкувала від матері, тобто її умисел не був направлений на спричинення домашнього насильства економічного характеру. 
При цьому, суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення допитує свідків  ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та встановлює факт придбання побутової техніки за час шлюбу, не бере до уваги доводи сторони захисту про те, що зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення побутова техніка не відноситься до спільного сумісного майна подружжя, а належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 , з посиланням на норми ЦК та СК України, тобто фактично вирішуючи спір про право на майно, встановивши, що це майно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя.
Отже, з вищенаведеного встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є колишнім подружжям, між якими склалися неприязні стосунки, однак дії сторін є обопільними, внаслідок наявного спору щодо проживання в квартирі, яка належить їм на праві спільної часткової власності та щодо поділу майна, тобто, між сторонами існує спір, що регулюється ЦК України та СК України. Сам факт звернення ОСОБА_1 до відповідних органів з підстав вчинення щодо нього психологічного, економічного та фізичного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та ОСОБА_2 , але не підтверджує того, що вона вчинила щодо ОСОБА_1 домашнє насильство, що є необхідною умовою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Враховуючи наведене, вважаю не доведеним вчинення 08.07.2022 року ОСОБА_2 домашнього насильства, за обставин, описаних у протоколі, в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що ОСОБА_2 вчинила стосовно свого чоловіка ОСОБА_1 домашнє насильство.
Апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним і беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Аналізуючи у сукупності зазначені вище норми законодавства та надані докази, доходжу висновку, що суддя суду першої інстанції припустився порушення вимог закону про адміністративну відповідальність, розглянув протокол про адміністративне правопорушення, при цьому не з`ясувавши чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності,  не з`ясувавши повно, всебічно і об`єктивно всі обставини справи, і як наслідок передчасно дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є слушними.
       Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
       Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.).
Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 33, 245, 252 КпАП України, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь економічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
Враховуючи викладене, приходжу до висновку про задоволення апеляційної скарги особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , оскільки обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджуються належними та допустимими доказами, наявні в матеріалами справи докази не доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною1 статті 173-2 КУпАП, у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, тому постанова судді першої інстанції підлягає скасуванню за епізодом обвинувачення у вчиненні домашнього насильства 08 липня 2022 року, а  провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
       На підставі викладеного, керуючись статтями 247, 285, 294 КУпАП,
ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 задовольнити.
       Постанову судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2023 року, якою ОСОБА_2 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (за епізодом обвинувачення у вчиненні домашнього насильства 08 липня 2022 року), та закрито провадження в справі щодо ОСОБА_2 на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, скасувати.
       Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за частиною 1 статті 173-2 КУпАП (за епізодом обвинувачення у вчиненні домашнього насильства 08 липня 2022 року) на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
В іншій частини постанову судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2023 року стосовно ОСОБА_2 залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя