ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року 

справа № 705/1087/20		
провадження № 22-ц/821/1189/23		
категорія: на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В., 
секретаря - Ярошенко  Б. М.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову Управління забезпечення примусового виконання у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відмову щодо відводу начальника Відділу державної виконавчої служби у м. Умані від 10 травня 2023 року, у складі головуючого судді Годік С. Л., 

в с т а н о в и в :

18 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду зі скаргою на постанову про відмову щодо відводу начальника Відділу державної виконавчої служби у м. Умані від 10 травня 2023 року.
Мотивація поданої скарги зводиться до того, що ВДВС у м. Умані постановою від 19 травня 2021 року відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1, в якому виконавчий документ 705/1087/21 2/705/1194/21 не відповідав вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», отже не має законної сили і являється фальшивим. 
Одна частина його номера 705/1087/21 відноситься до адміністративного правопорушення розглянутого суддею Єщенко О. І., а інша 2/705/1194/21 відноситься до стягнення збитків розглянутого суддею Гудзенко В. Л. Виключно з огляду на таку нумерацію цей документ не набуває статусу офіційного, що можливо тільки в поєднанні і цілісності двох частин, а подання його стягувачем до ВДВС м. Умані не тягне за собою відкриття виконавчого провадження та процесуальних наслідків. 
Водночас, позиція начальника ВДВС у м. Умані ОСОБА_2. в результаті конфлікту інтересів суперечила п. 3 ч. 4 ст. 5 Закону і привела до втрат майна і здоров?я в період 19 травня 2021 - 21 квітня 2023 років, тому ОСОБА_1 звернувся до ВДВС м. Умані про відвід ОСОБА_2. , але постановою йому відмовлено. 
В постанові використана неперевірена інформація про реквізити виконавчого провадження та особливе витлумачення змісту ст. 5 Закону без врахування практики міжвідомчих відносин, звичаїв і поведінки ДВС і суду, що мають істотне значення.

За наведених мотивів поданої скарги, ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову ВДВС у м. Умані від 10 травня 2023 року про відмову щодо відводу начальника ВДВС у м. Умані.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2023 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області від 10 травня 2023 про відмову у відводі начальника ВДВС у м. Умані.
Ухвала мотивована тим, що оскільки дії начальника ВДВС ОСОБА_2. були вчинені в рамках виконавчого провадження, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, без будь-яких порушень законних прав та свобод учасників виконавчого провадження, тому суд прийшов до висновку, що підстави для його відводу відсутні, а постанова про відмову в задоволенні заяви про відвід є обґрунтованою.
В апеляційній скарзі, поданій 19 червня 2023 року, ОСОБА_1 , з посиланням на порушення норм процесуального права, порушено питання про скасування ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2023 року.
Мотивація скарги побудована на тому, що ДВС у м. Умані неправомірно відкрила виконавче провадження № НОМЕР_1 від 19 травня 2021 року. Через два роки 21 квітня 2023 року державний виконавець приймає постанову про зміну реєстраційних даних  виконавчого листа  № 705/1087/21 на 705/1087/20 чим порушує Закон оскільки ДВС не має повноважень, щодо внесення змін до судових документів. З огляду на що позивач вказує, про наявність конфлікту інтересів, зокрема начальника ВДВС у м. Умані ОСОБА_2., що стало підставою заявлення йому відводу, у задоволенні якого ОСОБА_1 було відмовлено. 
Відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Згідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ухвала суду, яка у відповідності до ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, приведеним вимогам в цілому відповідає.
При розгляді справи судом встановлено, що на виконанні у ВДВС м. Умані Уманського району Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 701/1087/20 Уманського міськрайонного суду Черкаської області, виданого 18 травня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заподіяних збитків в сумі       320 400,00 грн.
21 квітня 2023 року в межах ВП № НОМЕР_1 старшим державним виконавцем ВДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області ЦМРУМЮ (м. Київ) Кравченко М. В. винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, а саме: виправлено опечатку в номері виконавчого документа -  705/1087/21 на 705/1087/20.
01 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області із заявою про відвід у якій заявником зазначено: «Постанова про зміну (доповнення) реєстраційних даних виконавчого провадження від 21 квітня 2023 прийнята без необхідних повноважень і являється фальшивою, що вказує на неефективність роботи відділу. З даного приводу звертався зі скаргою. Проте ОСОБА_2 продовжує порушувати вимоги Закону і вчиняє новий службовий злочин разом з Уманським міськрайонним судом під контролем Міжнародного благодійного фонду ім. Рабі Нахмана».
Постановою начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області ЦМУМЮ (м. Київ) від 10 травня 2023 року відмовлено у задоволенні відводу начальника ВДВС у м. Умані за відсутністю вмотивованих підстав.
Статтею 447 ЦПК України, яка регламентує право на звернення зі скаргою до суду визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Пунктом а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права або свободи.
Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановлює ухвалу.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, приватний виконавець не може виконувати рішення, якщо: боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи, виконавець безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами юридичної особи, яка є стороною виконавчого провадження, чи спільно з юридичною та/або фізичною особою, яка є стороною виконавчого провадження, володіє корпоративними правами будь-якої юридичної особи; виконавець має право та/або повноваження призначати (обирати) одноособовий виконавчий орган або колегіальний склад виконавчого органу/склад наглядової ради зазначених юридичних осіб; боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем; виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів; сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності такого приватного виконавця.
Отже ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений перелік підстав для відводу державного виконавця.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» питання про відвід, самовідвід начальника відділу або всіх державних виконавцяв зазначеного Відділу вирішується керівником органу державної виконавчої служби вищого рівня. Постанова про задоволення чи відмову в задоволенні відводу, самовідводу начальника відділу або всіх державних виконавців зазначеного відділу може бути оскаржена в 10-денний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Відвід має бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження. Питання про відвід державного виконавця, який не заявив самовідвід, вирішується начальником відділу, якому підпорядкований державний виконавець, про що виноситься постанова. Питання про відвід, самовідвід начальника відділу або всіх державних виконавців зазначеного відділу вирішується керівником органу державної виконавчої служби вищого рівня. Постанова про задоволення чи відмову в задоволенні відводу, самовідводу начальника відділу або всіх державних виконавців зазначеного відділу може бути оскаржена в 10-денний строк у порядку, встановленому цим Законом. 
У разі відводу державного виконавця виконавчий документ передається у встановленому порядку іншому державному виконавцеві або іншому органу державної виконавчої служби. Відмова у задоволенні відводу державного виконавця може бути оскаржена в 10-денний строк у порядку, встановленому цим Законом. Посадові особи, які мають право на розгляд питання про відвід державного виконавця, зобов`язані розглянути заяву про відвід або самовідвід у строк до п`яти робочих днів після її надходження.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 у скарзі викладені доводи, які сформовані на його внутрішніх переконаннях. Водночас ним не надано належних та допустимих доказів, які б давали підстави зробити висновок про те, що наявні вмотивовані підстави визначені ст. ст. 5, 23 Закону України «Про виконавче провадження» для відводу начальника ВДВС ОСОБА_2., а тому суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, та підставно відмовив в задоволенні скарги на постанову Управління забезпечення примусового виконання у Черкаській області ЦМУМЮ (м. Київ) про відмову щодо відводу начальника ВДВС у м. Умані від 10 травня 2023 року.
В контексті наведеного судова колегія зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованих висновків, з яким в цілому погоджується і суд апеляційної  інстанції. 
Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2023 року слід залишити без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови суду складено 09 серпня 2023 року.

Головуючий                                                                                                     Л. І. Василенко 

Судді:                                                                                                               О. В. Карпенко  

                                                                                                                          Л. В. Нерушак