Номер провадження: 22-ц/813/4838/23 
Справа № 523/11440/18
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

                                               ПОСТАНОВА
Іменем України
21.08.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В., 
за участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Субботіна Людмила Валентинівна,
на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2018 року ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 про стягнення боргу, в обґрунтування якого вказав, що 27.10.2012 року позивач надав у борг відповідачу 50000 доларів США, строком до 27.10.2016 року, що підтверджується договором позики та іпотечнимдоговором. Проте, відповідач, в обумовлені договором строки, борг добровільно не повернув.
ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27.10.2012 року в розмірі 50000 доларів США, у національній валюті гривні, за курсом НБУ, станом на день здійснення платежу.
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів та моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що коштів від ОСОБА_1 не отримував. З вимогами позовної заяви ОСОБА_1 в частині стягнення 50000 доларів США не погоджується, оскільки це суперечить положенням п. 3 договору. Зазначає, що він декілька разів звертався до позивача за первісним позовом з вимогами про повернення примірників укладених договорів, проте ОСОБА_1 договори не повернув. 
ОСОБА_2 , просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь моральну шкоду у розмірі 100000 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Суворовський районний суд м. Одеси ухвалою від 17 листопада 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів та моральної шкоди залишив без розгляду.
Суворовський районний суд м. Одеси рішенням від 17 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнив.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 27.10.2012 року у розмірі 50000 доларів США у національній валюті за курсом НБУ, станом на день здійснення платежу.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними доказами доведено факт укладення договору позики між сторонами, разом з тим, відповідачем на підтвердження виконання зобов`язання не надано доказів (розписки або примірка договору з відповідною відміткою про його виконання). Судом першої інстанції не прийнято до уваги доводи відповідача щодо відсутності у позивача грошових коштів на передання їх в позику, вважав, що вказані доводи спростовуються матеріалами справи, та в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України є припущенням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі в частині оскарження рішення ОСОБА_2 просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що письмова форма договору позики, в наслідок його реального характеру, є доказом виключно факту укладення договору, а не передачі грошових коштів позичальнику. Скаржник зазначає про безгрошовість укладеної позики та відсутності передачі грошових коштів позивачем за первісним позовом. Також звертає увагу на молодий вік кредитора та відсутність ведення підприємницької діяльності, яка б давала можливість надавати 50000 доларів США у борг.
Скаржник також послався на порушення норм процесуального права в частині належного повідомлення про розгляд справи та неможливості у зв`язку з цим надати заперечення та подавати докази.

(2) Позиція інших учасників справи
Одеський апеляційний суд ухвалою від 03.03.2023 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснив право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2023 року в цій справі визначено головуючим суддю Коновалову В.А. у зв`язку з закінченням відрядження судді ОСОБА_3 
ОСОБА_1 та Ломідзе О.Г. в судове засідання не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Судові повістки отримали 18.07.2023 року та 15.07.2023 року відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. 
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Представник ОСОБА_2 – ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи позивач довів обставини позовних вимог та надав достатні докази на їх підтвердження, доводи представника відповідача щодо не підтвердження факту підписання договору позики, відсутність у позивача грошових коштів, як таких для передання їх в позику, не укладення договору позики взагалі, та підписання договору за умови довіри власному сину та другу позикодавця не читаючи тощо спростовані матеріалами справи, та в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України є припущенням.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що судом порушені норми процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, призначено підготовче судове засідання на 25 вересня 2018 року.
Суворовський районний суд м. Одеси ухвалою від 05.12.2019 року підготовче провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів та моральної шкоди закрив, призначив справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 22.01.2020 року.
Справа неодноразово призначалась в судове засідання на 02 липня 2021 року, 29 вересня 2021 року, 09 грудня 2021 року, 22 лютого 2022 року, 07 квітня 2022 року, 23 червня 2022 року, 20 вересня 2022 року, 17 листопада 2022 року.
Повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.
Частинами першою, другою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.
Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
В матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6 про судові засідання призначені на 23.06.2022 року, 20.09.2022 року,17.11.2022 року.
Неявка ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6 , в судове засідання призначене на 17.11.2023 року, обумовлена об`єктивними та поважними причинами з яких вони не змогли з`явитися в судове засідання, оскільки мали об`єктивні перешкоди для явки в судове засідання через оголошення сигналу «повітряна тривога», що свідчить про неналежне виконання судом першої інстанції обов`язків із забезпечення всебічності, повноти і справедливості судового розгляду.
Аналогічний висновок викладно Верховним Судом у постанові від 04.04.2023 року у справі № 523/11536/19.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, а саме не повідомлення судом про дату, час та місце розгляду справі.
Згідно пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року ухвалене судом із порушенням норм процесуального права, зазначене порушення є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, та ухвалення нового судового рішення.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України  передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.
Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути з  ОСОБА_2 50000 доларів США у національній валюті гривні, за курсом НБУ, станом на день здійснення платежу.
Судом встановлено, що 27.10.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Машкіною Н.О. 
Згідно п. 1 договору позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти в сумі 399650 гривень, що в еквіваленті складає 50000 доларів США, згідно з офіційним курсом НБУ, на день підписання цього договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів без нарахування процентів за користування грошовими коштами на умовах, визначених цим договором.
Пунктом 3 договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позики (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) в повному розмірі: 399650 гривень, що в еквіваленті складає 50000 доларів США, згідно з офіційним курсом НБУ, на день підписання цього договору, згідно умов цього договору з кінцевим терміном погашення 27.10.2016 року, однією сумою.
27.10.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір, згідно умов якого за цим договором забезпечуються виконання зобов`язань Іпотекодавця, що випливають із договору позики, посвідченого 27.10.2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Машкіною Н.О., за реєстровим номером № 1417, та всі додаткових угод до нього, згідно з яким іпотекодержатель передав у власність іпотекодавцю грошові кошти в розмірі: 399650 гривень, що в еквіваленті складає 50000 доларів США, згідно з офіційним курсом НБУ, на день підписання договору позики, із терміном повернення 27.10.2016 року, а іпотекодавець зобов`язується в розмірі, на умовах та в строки визначені в договорі позики, повернути іпотекодержателю грошові кошти, а також сплати штрафи та пені передбачені умовами договору позики який є невід`ємною частиною його договору. Предметом іпотеки за договором є квартира АДРЕСА_1 .
В пункті 8 іпотечного договору зазначено, що на укладення цього договору надана згода дружини іпотекодавця ОСОБА_7 , викладена окремою заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Машкіною Н.О., 27.10.2012 року за реєстровим № 1416.
В пункті п. 22 іпотечного договору зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однаково розуміючи значення і умови цього правочину та правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладенні, а також те, що він не носить характер мнимого та удаваного і не є правочином зловмисним.
Згідно Витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек та Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна – приватним нотаріусом зареєстровано договір Іпотеки та зареєстровано заборону на нерухоме майно, визначене іпотечним договором та зазначено розмір основного зобов`язання у розмірі 50000 доларів США.
Верховним Судом у постанові від 24.02.2022 року у справі № 756/1712/21 викладені висновки якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).
Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні…».
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Проте, відповідачем, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так під час розгляду в суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано суду доказів на підтвердження виконання умов договору позики, не надано розписки або примірника договору з відміткою про одержання грошей, як це передбачено п. 10 договору позики, а саме позикодавець зобов`язується після повного виконання позичальником зобов`язання за цим договором передати цей примірник позичальнику з відміткою про одержання грошей, або письмове підтвердження сплати платежу (з відсутністю будь-яких претензій майнового характеру до позичальника). Наявність у позичальника після спливу терміну зобов`язання примірника цього договору вважатиметься простроченням виконання позичальником свого зобов`язання.
Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 27.10.2012 року у розмірі 50000 доларів США у національній валюті за курсом НБУ на день здійснення платежу.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у зупиненні провадження у справі на підставі ст. 251 ЦПК України у зв`язку з порушенням кримінального провадження, пов`язаного з розглядом спору у цій справі не заслуговують на увагу, з огляду на таке. 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2021 року у задоволенні клопотання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвоката Пушкар І.І. про зупинення провадження у справі відмовлено. Суд виходив з того, що підстава для зупинення провадження у даній справі, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України відсутня, адже наявність кримінального провадження на стадії досудового слідства не є підставою для обов`язкового зупинення провадження у справі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в зупиненні провадження у справі, виходячи з наступного.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
         Пленум Верховного Суду України в п. 33 постанови від 12 червня 2006 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що при неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді.
          Відмовляючи у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції врахував вимоги закону та дійшов обґрунтованого висновку, що наявність кримінального провадження на стадії досудового слідства не є підставою для обов`язкового зупинення провадження у справі, оскільки справа має перебувати на розгляді в суді, а згідно доданих відповідачем документів кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування. 
Посилання скаржника на безгрошовість укладеної позики та відсутність передачі грошових коштів позивачем є безпідставними, виходячи з наступного. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/66718 зробила висновок, що «пункт договору в тій його частині, в якій він містить відомості про отримання покупцями грошей, суму цих грошових коштів та пропорції, в якій вони отримані кожним з продавців, є даними, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Отже, положення договору, які містять зазначені відомості, відповідають визначенню доказів, наведеному в частині першій статті 73 ГПК України, а тому вони є доказом. Відповідно до пункту 1 частини другої   статті 73 ГПК України вони є письмовим доказом.
7.26. Щодо правової оцінки пункту 5 спірного договору як розписки Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що під розпискою на практиці, як правило, розуміється письмовий документ, який містить відомості про певні обставини, наприклад про отримання однією особою від іншої грошей, іншого майна тощо. Розписка у такому значенні є письмовим доказом згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 73 ГПК України.
7.27. Таке розуміння узгоджується із законом. Так, відповідно до частини першої статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 545 ЦК України в разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання; у цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до абзацу третього частини першої статті 937 ЦК України письмова форма договору зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчено розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
7.28. Тому пункт 5 спірного договору в тій його частині, у якій він містить відомості про отримання покупцями грошей до підписання договору, суму цих грошових коштів та пропорції, у якій вони отримані кожним з продавців, є розпискою».
В пункті 2 договору позики, укладеного сторонами зазначено, що грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Сторони усвідомлюють, що цим договором підтверджена передача грошових коштів позичальникові. 
Згідно пункту 18 підписаного сторонами договору позики ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , однаково розуміючи значення і умови цього правочину та правові наслідки, підтверджуємо дійсність намірів при його укладенні, а також те, що він не носить характер мнимого та удаваного і не є правочином зловмисним.
Зазначені обставини свідчать про те, що укладений сторонами договір позики від 27 жовтня 2012 року, який нотаріально посвідчено, є не лише підтвердженням факту укладення договору, а й доказом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику.
Договір позики містить зобов`язання про повернення коштів до 27 жовтня 2016 року.
Колегія суддів вважає, що між сторонами виникли правовідносини з приводу договору позики від 27 жовтня 2012 року, в якому сторони підтвердили факт передачі суми позики від позикодавця до позичальника, відповідач не виконав зобов`язання перед позивачем, кошти у розмірі 50000 доларів США не повернув у строк визначений п. 3 договору позики, доказів, які б вказували на фіктивність укладених договорів або безгрошовість таких договорів, суду не надав, тому у позивача виникли підстави на звернення до суду за захистом свого права.
Посилання на молодий вік позивача та відсутність ведення позивачем підприємницької діяльності, яка давала б численні прибутки (за договором позики передано 50000 доларів США) не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не надано належних доказів майнового стану позивача на період укладення правочину, неможливість надходження коштів у власність позивача в інший, не пов`язаний із підприємницькою діяльністю спосіб.
Вимога скаржника про скасування рішення суду і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції не відповідає положенням ЦПК України, оскільки статтею 374 ЦПК України не передбачено повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги направляти справу до суду першої інстанції на новий розгляд, крім підстав визначених ст. 378 ЦПК України (порушення правил підсудності).

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в частині оскарження рішення суду підлягає задоволенню, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року слід скасувати відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 27.10.2012 року у розмірі 50000 доларів США у національній валюті за курсом НБУ, станом на день здійснення платежу.

Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно квитанції від 09.08.2018 року позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1762,40 грн.
У зв`язку з тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви.
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасування з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права і позовні вимоги підлягають задоволенню, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на  ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Субботіна Людмила Валентинівна, задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) суму боргу за договором позики від 27.10.2012 року у розмірі: 50000 доларів США у національній валюті за курсом НБУ, станом на день здійснення платежу та судовий збір у сумі 1762,40 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 25 серпня 2023 року.
Головуючий                                                                                     В.А. Коновалова
Судді                                                                                                Ю.П. Лозко
                                                        Н.В. Стахова